Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
  	Справа №: 528/586/25	

Провадження № 2/528/190/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
03 лютого 2026 року   	м. Гребінка	

03 лютого 2026 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Ігнатущенко І.М., розглянувши у приміщені суду м.Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення земельного сервітуту, –

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення земельного сервітуту.
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що в 2006 році у справі № 2-24/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту було визнано за ОСОБА_2 право проїзду транспортом до її будинку по АДРЕСА_1 , через присадибну земельну ділянку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , власниці будинку по АДРЕСА_2 , право дорожнього сервітуту встановлено до кінця земельної ділянки позивача шириною проїзду 3 метри, впродовж земельних ділянок відповідача та позивача.
Зазначає, що земельний сервітут на земельну ділянку має бути припинений з підстав невикористання сервітуту протягом трьох років.
Окрім того, зазначає, що оскільки на момент розгляду справи дана земельна ділянка не була приватизована та належала Гребінківській міській раді, а тому вона не повинна була відповідати за позовом.
Враховуючи вищевикладене, просить суд припинити земельний сервітут, який був встановлений рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.04.2006 року у справі №2-24/2006, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Барташ М.М. не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, поштовим відправленням направила до суду письмову заяву, згідно якої просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову у повному обсязі, оскільки земельна ділянка шириною 3 метри впродовж земельної ділянки ОСОБА_1 це єдиний шлях, яким вона може потрапити до свого будинку. Ніяким іншим шляхом підійти до будинку неможливо. Крім того, просить розглядати справу без її участі, оскільки вона є особою похилого віку та має слабкий стан здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.04.2006 року у справі №2-24/2006 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту – задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право проїзду транспортом до її будинку по АДРЕСА_1 , через присадибну земельну ділянку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , власниці будинку по АДРЕСА_2 , право дорожнього сервітуту встановивлено до кінця земельної ділянки позивача шириною проїзду 3 метри, впродовж земельних ділянок відповідача та позивача (а.с.10-10зврт.).
З метою перенесення меж земельного сервітуту ОСОБА_1 зверталася до Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, однак отримала лист відмову №03-40/1711 від 11.07.2024 року (а.с. 16).
Згідно довідки №11-01/439 від 10.09.2024 року, виданої Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Гребінківській міській раді (а.с.17).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер - 163101333, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1808007253208, житловий будинок АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 , НОМЕР_1 . Номер запису про право власності - 31123899 (а.с.18).

Судом також встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.11.2015 року у справі №528/1002/14-ц ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову про припинення земельного сервітуту за необґрунтованістю.
Під час розгляду справи №528/1002/14-ц судом було встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0933 га (кадастровий номер – 5320810100:52:020:0003) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0418 га (кадастровий номер – 5320810100:52:020:0004) на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 049611 та серії ПЛ № 049612, виданих 19.09.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради № 1149 від 19.12.2003 року, розташованих по АДРЕСА_2 .
Копії вищевказаних Державних актів містяться в матеріалах справи № 528/586/25 (а.с.11-12зврт.).
Окрім того, рішення у справі №528/1002/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення земельного сервітуту переглядалося в апеляційному порядку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.11.2015 року залишено без змін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).
Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. 
Статтею 102 Земельного кодексу України, передбачено, що: дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. 
На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.
Дія сервітуту припиняється у разі примусового відчуження земельної ділянки відповідно до статті 14-1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану". Державна реєстрація припинення права власності на таку земельну ділянку є підставою для державної реєстрації припинення права сервітуту, встановленого щодо такої земельної ділянки.
Відповідно до ст. 401ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У позовній заяві позивач, як на основну підставу для припинення земельного сервітуту посилався на те, що відповідач не використовує земельний сервітут протягом трьох років, однак дана обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 406 ЦК України, ст. ст. 98, 102 ЗК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення земельного сервітуту - відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2026 року.

Суддя  	Я. В. Татіщева