ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 161/21299/23
провадження № 51-5394км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Волноваха Донецької обл., 
на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року.
Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 111 Кримінального кодексу України (КК) до позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна. Відповідно до статей 54, 55 КК її позбавлено спеціального звання - старший лейтенант служби цивільного захисту та права обіймати посади в правоохоронних органах та посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 3 роки. 
2. Суд визнав доведеним, що засуджена, перебуваючи на посаді провідного інспектора відділу організації профілактичної роботи Волноваського районного управління Головного управління ДСНС України у Донецькій області, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, з 30 березня 2022 року зайняла посаду «інспектора» «ГБУ ПСО г. Волноваха МЧС ДНР» та 27 грудня 2022 року взяла участь у агітаційному заході, присвяченому дню рятівника РФ.
3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4. Захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить скасувати оскаржені рішення та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК, у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу злочину.
5. Сторона захисту вважає, що:
показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є недопустимими доказами, оскільки вони є показаннями з чужих слів та не підтверджені іншими доказами;
показання двох свідків та зміст електронних сторінок сайтів, де зображена особа, візуально схожа на засуджену, є недостатніми доказами для доведення її винуватості;
не встановлено чи здійснювався тиск на засуджену через родичів або іншим шляхом;
не доведено умислу засудженої на вчинення інкримінованих їй дій, оскільки справа розглядалась in absentia, стороною обвинувачення не доведено, що вона не діяла за обставин, які виключають злочинність діяння;
призначене засудженій покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі засудженої і призначене з порушенням принципу індивідуалізації покарання.
Позиції учасників касаційного розгляду 

6. У судовому засіданні сторона захисту підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити. 
7. Прокурор заперечив проти доводів касаційної скарги сторони захисту та просив залишити оскаржені судові рішення без зміни.
8. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

9. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, Суд дійшов висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню.
10. Це провадження розглядалося судами in absentia, оскільки  з наявної у суду інформації засуджена надалі перебуває на окупованій території.
11. Сторона захисту у своїй касаційній скарзі ставить під сумнів добровільність зайняття засудженою посади у правоохоронному органі ДНР, вказує, що можливо остання планувала передавати українським правоохоронцям важливу для України інформацію, стверджує про недоведеність сукупністю доказів у цьому провадженні того факту, що ОСОБА_7 дійсно працює у правоохоронному органі.
12. Водночас суд зауважує, що твердження захисника самі по собі є взаємовиключними, оскільки з одного боку він висуває версію про відсутність добровільності в діях засудженої, а з іншого ставить під сумнів факт її працевлаштування в правоохоронний орган, далі ж веде мову про те, що засуджена хоч і працювала в правоохоронному органі ДНР, однак мала намір допомагати Україні шляхом передання важливої інформації.
13. Тому суд буде виходити із тих доказів, які є у провадженні і оцінювати їх. У разі якщо у сторони захисту, окрім заяв без підтвердження їх жодними доказами, буде інформація про ті версії, які захист заявляв у судовому засіданні, то кримінальний процесуальний кодекс України містить процесуальні можливості для оцінки їх судами навіть після ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції.
14. Сторона захисту у касаційній скарзі стверджує, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є недопустимими доказами, оскільки є показаннями з чужих слів та не підтверджені іншими доказами.
15. Суд вважає необґрунтованим цей довід касаційної скарги. 
16. Відповідно до статті 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
17. Суд може визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
18. Показання із чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини 2 статті 97 КПК.
19. Тобто, законність та обґрунтованість судового рішення має визначатися в такому разі підтвердженням показань із чужих слів сукупністю інших належних, допустимих і достовірних доказів.
20. Як вбачається зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що вони особисто знайомі із засудженою. Про те, що вона пішла на співпрацю з окупаційною владою їм стало відомо із соціальних мереж та у ході спілкування із знайомими. ОСОБА_9 бачила, як засуджену нагороджували. Крім цього, свідок ОСОБА_8 повідомив, що під час досудового розслідування з ним проводилося впізнання, де він впізнав засуджену, як таку, що пішла на співпрацю з окупаційною владою. 
21. Таким чином, свідками були повідомлені переважно відомості, які вони особисто сприймали, тому підстави вважати їх показаннями з чужих слів відсутні. Крім показань згаданих свідків, суди попередніх інстанцій обґрунтували свої висновки про винуватість засудженої іншими доказами, зокрема протоколами огляду від 21 вересня 2022 року, серед яких наявні фото участі засудженої в агітаційному заході, який проводився в правоохоронному органі. 
22. Враховуючи викладене, Суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
23. У цьому провадженні окрім показань свідків, які впізнали засуджену, є достатньо доказів з електронних джерел, які суд не буде копіювати із судових рішень попередніх інстанцій, які в своїй сукупності дають підстави зробити висновок, що засуджена дійсно перейшла на бік ворога, оскільки зайняла посаду у правоохоронному органі так званої ДНР.
24. Суд вважає, що вступ на службу в правоохоронні органи в штучно створених Російською Федерацією і визнаних нею утвореннях як от ДНР і ЛНР, є державною зрадою у формі переходу на бік ворога.
25. Також Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про суворість призначеного засудженій покарання.
26. При призначенні засудженій покарання суд першої інстанції врахував, що засуджена вчинила особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період воєнного стану. Обставин, які пом`якшують покарання, суд не встановив та, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства.
27. Тому суд призначив засуджений менш тяжкий вид покарання, який визначений санкцією тієї частини статті, за якою вона засуджена.
28. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості засудженої і обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, надавши вмотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
29. Призначене засудженій покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженої й попередження вчинення нею нових злочинів.
30. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не виявлено. Тому касаційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: 

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                           ОСОБА_3