ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" грудня 2025 р. Справа №909/944/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді МАТУЩАКА О.І. 
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК Н.М. 

за участю секретаря судового засідання – Шатан Т.О.
представники сторін від:
позивача – Савон О.Ю. (адвокат);
відповідача – Осадовський Р.Е. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Карпатинафтотрейд» (вх.ЗАГС №01-05/3148/25, 01-05/3149/25 від 27.10.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2025 (повне рішення – 08.10.2025, суддя Горпинюк І.Є.)

та на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2025 (суддя Горпинюк І.Є.)

у справі №909/944/25

за позовом Акціонерного товариства “Укрнафта ”, м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Карпатинафтотрейд», м.Дніпро

про стягнення 1 203 723,21 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося АТ «Укрнафта» з позовом до ТОВ «Торговий дім «Карпатинафтотрейд» про стягнення 1 203 723, 21 грн, з яких: 584 687,70 грн - основний борг, 559 246,33 грн - інфляційні втрати, 59 789,18 грн – 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань за договором купівлі-продажу скрапленого газу № АК99/5-2-СГ від 30.03.2022 в частині своєчасної оплати за скраплений газ, зв`язку з чим АТ «Укрнафта» на підставі п. 6.4 договору зарахувало гарантійний внесок покупця в сплату штрафу за неналежне виконання ним своїх зобов`язань. За несвоєчасну оплату поставленого товару АТ «Укрнафта» нарахувало ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» інфляційні втрати та 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі- ЦК України).
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 03.10.2025 позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на користь АТ «Укрнафта» 584 687, 70 грн основного боргу, 559 246, 33 грн інфляційних втрат, 56 521, 14 грн трьох процентів річних та 14 405, 46 грн судового збору.
Вказане рішення суду мотивоване тим, що відповідач (ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд») порушив встановлені договором № АК99/5-2-СГ від 30.03.2022 строки попередньої оплати за скраплений газ, оскільки оплату здійснив лише 29.04.2022, а не у строки, визначені п. 5.2 договору. Суд дійшов висновку, що поставка товару до отримання передоплати не змінювала погодженого сторонами порядку та строків оплати і не звільняла покупця від відповідальності за прострочення.
Суд визнав правомірними дії АТ «Укрнафта» щодо застосування п. 6.4 договору та зарахування гарантійного внеску покупця в сумі 584 687,70 грн як штрафу (компенсації) за неналежне виконання грошового зобов`язання, при цьому моментом такого зарахування є отримання покупцем повідомлення продавця (лист № 01/01/20-789.2), що сталося 22.01.2024. Відтак саме з цієї/наступної дати (суд зазначив про виникнення заборгованості після зарахування) у відповідача сформувалася заборгованість з оплати вартості товару у розмірі гарантійного внеску, яка підлягає стягненню як основний борг.
Заперечення відповідача про відсутність боргу, посилання на акт звіряння станом на 30.09.2022 та дані аудиту суд відхилив, оскільки ці документи відображають стан розрахунків до моменту зарахування гарантійного внеску в штраф (яке відбулося пізніше), а акт звірки сам по собі має технічний/інформаційний характер і не спростовує встановлених судом первинними документами обставин.
Також суд застосував ст. 625 ЦК України та визнав, що прострочення виконання грошового зобов`язання дає підстави для стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Водночас, перевіривши розрахунки позивачем 3% річних, суд дійшов висновку про обґрунтованість таких частково, а тому у їх стягненні в іншій частині відмовив. 
Господарський суд Івано-Франківської області додатковим рішення від 17.10.2025 заяву представника АТ «Укрнафта» - адвоката Савона О.Ю. про ухвалення додаткового рішення, а також клопотання ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на користь АТ «Укрнафта» 15 456,60 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки дійшов висновку, що така сума є розумно необхідною, співмірною та обґрунтованою. В іншій частині в задоволенні заяви позивача відмовив.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
Відповідач подав апеляційну скаргу на зазначені рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, в якій просить їх скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог, а також стягнути на його користь із позивача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, недоведеності встановлених судом обставин та невідповідності висновків суду фактичним даним справи. 
На думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості, не надав належної оцінки доводам про повне та належне виконання зобов`язань за договором, зокрема факту повної оплати товару з урахуванням гарантійного внеску ще у 2022 році. Суд проігнорував правову природу гарантійного внеску та умови договору щодо його зарахування, неправильно застосував положення цивільного законодавства про попередню оплату, зустрічне виконання зобов`язань та припинення зобов`язання належним виконанням. 
Крім того, вважає, що суд дійшов суперечливих висновків щодо статусу гарантійного внеску, одночасно визнавши його оплатою за товар і допустивши його повторне зарахування як штрафу після припинення основного зобов`язання, що є юридично неможливим. 
Покликається на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснено безпідставно та з помилками в розрахунках, без урахування фактично сплачених сум. 
Зазначає, що суд також безпідставно відмовив у зменшенні розміру неустойки, не дотримавшись принципів справедливості, розумності та пропорційності, що призвело до явно надмірної відповідальності відповідача. 
Щодо підстав для скасування додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то вважає, що суд залишив поза увагою, що наданий позивачем договір про надання правової допомоги та оформлені на його виконання документи не можуть бути належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу, а загальний розмір таких є надмірним.
Відзив позивача на апеляційну скаргу мотивований тим, що доводи апелянта є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права і умов договору, тоді як оскаржувані рішення суду першої інстанції є законними, обґрунтованими та такими, що ухвалені з повним і всебічним з`ясуванням обставин справи.
Вважає, що апелянт помилково стверджує про припинення обов`язку зі здійснення попередньої оплати у зв`язку з поставкою товару, оскільки виконання продавцем обов`язку з поставки не звільняє покупця від відповідальності за порушення строків передплати, а положення ст. 538 ЦК України надають продавцю додаткові способи захисту, але не припиняють зобов`язання покупця. 
На переконання позивача, твердження про дострокове виконання зобов`язань продавцем є безпідставним, оскільки поставка товару здійснювалася у строки, прямо визначені договором, а обов`язки з поставки та попередньої оплати є самостійними та не взаємозамінними.
Крім того, апелянт безпідставно надає гарантійному внеску забезпечувальний характер після укладення договору, тоді як із буквального змісту договору та положень Порядку проведення біржових аукціонів випливає, що гарантійний внесок після укладення договору враховується у розрахунках між сторонами як оплата за товар, а у разі порушення строків передплати набуває статусу штрафу на підставі прямо погоджених умов договору. Відтак будь-яке інше тлумачення є довільним і не відповідає ані договору, ані законодавству. 
Покликається на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснене правомірно, з урахуванням того, що гарантійний внесок відповідно до умов договору враховується саме в останньому платежі, а відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання та не довів наявність підстав для зменшення розміру відповідальності.
Заперечення апелянта щодо незаконності додаткового рішення є необґрунтованими, оскільки витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, їх реальність і співмірність досліджені судом першої інстанції, а висновки суду відповідають усталеним правовим висновкам Верховного Суду. 
Таким чином, вважає, що апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим вони підлягають залишенню без змін, а апеляційна скарга — без задоволення.
10.12.2025 апелянт в системі «Електронний суд» сформував відповідь на відзив, який поданий поза межами встановленого судом строку на подання процесуальних документів. Більше того, ГПК України не передбачено подання вказаного процесуального документа як обов`язкового процесуального реагування сторони процесу.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відтак суд дійшов висновку про залишення відповіді ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на відзив без розгляду.
Також апелянт сформував заяву про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпочато процедуру розпорядження майном боржника. При цьому, АТ «Укрнафта» заявило у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника за тим самим договором, у тій самій сумі та з тих самих підстав, що є предметом розгляду у справі №909/944/25. 
Таким чином, вважає, що відбувається одночасний розгляд тотожних вимог між тими самими сторонами у різних судових провадженнях, що суперечить вимогам процесуального законодавства. 
З огляду на положення статей 226, 278 Господарського процесуального кодексу України та статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ), усі майнові спори та грошові вимоги до боржника підлягають розгляду виключно в межах справи про банкрутство, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов — залишенню без розгляду.
Позивач подав заперечення на зазначене клопотання, в якому покликається на те, що заява відповідача про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права та помилковому тлумаченні положень ст. 7 КУзПБ. Відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача відбулося вже після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі, а отже, не може бути підставою для залишення позову без розгляду чи скасування судового рішення в апеляційному порядку. Юрисдикція спору та порядок його розгляду визначаються на момент відкриття провадження у справі судом першої інстанції, а норми КУзПБ щодо передачі матеріалів справи до суду, який розглядає справу про банкрутство, застосовуються виключно на стадії розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення рішення по суті. 
Подання заяви з кредиторськими вимогами у межах справи про банкрутство не свідчить про наявність іншого спору з тим самим предметом і з тих самих підстав, а є реалізацією обов`язку конкурсного кредитора дотриматися встановлених законом строків. За таких обставин вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 226 та 278 ГПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень і залишення позову без розгляду.
Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
У разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.
Судом встановлено, що рішення у цій справі ухвалене 03.10.2025, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд», яке відбулося на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025. Відтак на момент розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення ним рішення відповідач не перебував у процедурі банкрутства, а тому підстави для застосування спеціальних норм ст. 7 КУзПБ на цій стадії були відсутні.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, юрисдикція спору та порядок його розгляду визначаються станом на момент відкриття провадження у справі судом першої інстанції. Норми ст. 7 КУзПБ щодо передачі матеріалів справи до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, застосовуються виключно на стадії розгляду справи судом першої інстанції та до ухвалення рішення по суті заявлених вимог. Таким чином, відкриття провадження у справі про банкрутство після ухвалення судового рішення саме по собі не є підставою для скасування такого рішення в апеляційному порядку та залишення позову без розгляду.
Посилання апелянта на те, що АТ «Укрнафта» подало у межах справи про банкрутство заяву з кредиторськими вимогами, які за змістом збігаються з вимогами, заявленими у справі №909/944/25, не свідчить про наявність іншого спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Подання заяви з кредиторськими вимогами є реалізацією обов`язку конкурсного кредитора дотриматися встановлених КУзПБ строків і не породжує нового позовного провадження чи паралельного розгляду спору по суті.
Крім того, сама по собі можливість підтвердження кредиторських вимог рішенням суду, яке не набрало законної сили, не змінює правової природи таких дій та не створює процесуальної тотожності спорів, яка б унеможливлювала подальший розгляд справи в апеляційній інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави, передбачені ст.ст. 226 та 278 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду відсутні, у зв`язку з чим подане апелянтом клопотання задоволенню не підлягає.
Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.
18.12.2025 в судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.
Обставини справи, встановлені судом.
Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.03.2022 між ПАТ «Укрнафта» (продавець), ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» (покупець) та Універсальною торговою біржею «Контрактовий дім УМВБ» (біржа) укладено договір № АК99/5-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу (надалі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору, на комерційному аукціоні з продажу скрапленого газу № 99, що відбувся 30.03.2022, за результатами проведення торгів покупець купує у продавця газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва (надалі - скраплений газ).
Згідно з п. 1.2 договору, покупець зобов`язується оплатити та прийняти скраплений газ на умовах цього договору, а продавець зобов`язується передати покупцю скраплений газ відповідно до графіка поставки, вказаного в додатку №1 до цього договору загальною кількістю 600, 00 (шістсот) тонн.
За змістом п. 2.1 договору, вартість скрапленого газу по даному договору становить 16 267 059,81 грн, крім того ПДВ 1 138 694,19 грн. Загальна сума договору з врахуванням ПДВ становить 17 405 754,00 грн.
В п. 3.1 договору визначено, що продавець передає скраплений газ покупцю по кількості і якості на умовах EXW - Долинський ГПЗ в пунктах передачі та в терміни, зазначені в додатку 1 до цього договору. Умови транспортування скрапленого газу покупцем - автотранспортом.
Відповідності до п. 3.2 договору, відвантаження скрапленого газу здійснюється після отримання продавцем оплати згідно з п. 5.2 цього договору, за умови своєчасного подання транспортних засобів у зазначені в додатку 1 терміни. Право власності від продавця до покупця переходить з моменту видачі продавцем видаткової накладної на відпуск скрапленого газу. Продавець має право в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати обсяг відвантаження скрапленого газу в межах транзитної норми (до 3% при транспортуванні автотранспортом, до 2% при транспортуванні залізницею від визначеного даним договором обсягу), що є підставою для здійснення відповідної доплати або зменшення суми оплати по даному договору. З дати видачі продавцем фактичної накладної на відпуск скрапленого газу ризик випадкової загибелі відвантаженого обсягу скрапленого газу несе покупець.
Продавець має право не поставляти скраплений газ в разі відсутності передоплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2 цього договору та невиконанні вимог, викладених в п.4.2.2 цього договору (п. 3.5 договору).
Відповідно до п. 4.2.1 договору, покупець зобов`язаний сплатити на рахунок продавця, визначену цим договором вартість скрапленого газу відповідно до п. 5.2 цього договору.
За змістом п. 5.1 договору, покупець проводить оплату скрапленого газу по цьому договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, вказаний у розділі 10 цього договору.
Згідно з п. 5.2. договору покупець здійснює попередню оплату за скраплений газ відповідно до пункту 5.1. договору за наступним графіком:
- термін відвантаження: 3 декада березня - 1 декада квітня 2022 року; дата оплати: протягом трьох банківських днів з дати підписання договору; сума до сплати продавцю: 14 504 795,00 грн, в т. ч. ПДВ 948 911,82 грн;
- термін відвантаження: 2 декада квітня 2022 року; дата оплати: протягом трьох діб до початку декади; сума до сплати продавцю: 2 900 959,00 грн, в т. ч. ПДВ 189 782,35 грн;
Остання сума перераховується з врахуванням сплаченого біржі гарантійного внеску в сумі 584 687, 70 грн.
Біржа перераховує продавцю гарантійний внесок, який вона отримала від покупця для участі в аукціоні, відповідно до п. 4.3.1 цього договору (п. 5.3 договору).
Відповідно до п. 6.4 договору, якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця в терміни, визначені п. 5.2 цього договору, гарантійний внесок покупця (отриманий продавцем відповідно до п. 4.3.1 цього договору у сумі, зазначеній у п. 5.2 цього договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань залишається у продавця. Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання покупцем про це повідомлення продавця. Сплата покупцем штрафу не звільняє його від неналежного виконання взятих на себе зобов`язань та відповідальності за їх порушення.
За змістом п. 9.1 договору, він вступає в дію з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
В додатку №1 до договору сторони погодили графік поставки скрапленого газу в березні-квітні 2022 року в пункті передачі Долинський ГПЗ: 1) 500 тонн: 3 декада березня - 1 декада квітня (з 30 березня по 10 квітня); 2) 100 тонн: 2 декада (з 11 по 20 квітня).
Як вбачається із виписки по рахунку Долинського ГПЗ АТ «Укрнафта» в АБ «Південний», 05.04.2022 УТБ «Контрактовий дім УМВБ» перерахувало АТ «Укрнафта» 584 687,70 грн гарантійного внеску по аукціону № 99 від 30.03.2022 згідно договору № АК99/5-2-СГ від 30.03.2022.
Підписаними обома сторонами договору видатковими накладними № БГПЦ-00032 від 31.03.2022, № ДВГП-00328 від 31.03.2022, № ДВГП-00329 від 31.03.2022, № ДВГП-00330 від 31.03.2022, № ДВГП-00331 від 01.04.2022, № ДВГП-00332 від 01.04.2022, № ДВГП-00333 від 01.04.2022, № ДВГП-00334 від 01.04.2022, № ДВГП-00335 від 01.04.2022, № ДВГП-00336 від 01.04.2022, № ДВГП-00337 від 04.04.2022, № ДВГП-00338 від 04.04.2022, № ДВГП-00339 від 04.04.2022, № ДВГП-00340 від 04.04.2022, № ДВГП-00341 від 05.04.2022, № ДВГП-00342 від 05.04.2022, № ДВГП-00343 від 05.04.2022, № ДВГП-00344 від 05.04.2022, № ДВГП-00345 від 05.04.2022, № БГПЦ-00033 від 06.04.2022, № ДВГП-00346 від 06.04.2022, № ДВГП-00347 від 06.04.2022, № ДВГП-00348 від 06.04.2022, № ДВГП-00349 від 06.04.2022, № ДВГП-00350 від 06.04.2022, № БГПЦ-00034 від 07.04.2022, № ДВГП-00351 від 07.04.2022, № ДВГП-00352 від 07.04.2022, № ДВГП-00353 від 07.04.2022, № ДВГП-00354 від 07.04.2022, № ДВГП-00355 від 08.04.2022, № ДВГП-00356 від 08.04.2022, № ДВГП-00357 від 08.04.2022, № ДВГП-00358 від 08.04.2022, № ДВГП-00359 від 08.04.2022, № ДВГП-00360 від 11.04.2022, № ДВГП-00361 від 11.04.2022, № ДВГП-00362 від 11.04.2022, № ДВГП-00363 від 11.04.2022, № ДВГП-00365 від 12.04.2022, № ДВГП-00378 від 15.04.2022 підтверджується, що АТ «Укрнафта» на підставі договору поставило ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» скраплений газ загальною вартістю 17 693 531, 54 грн.
Хоча позивач поставив відповідачу скрапленого газу на більшу вартість, ніж обумовлено договором, однак така можливість передбачена абзацом другим п. 3.2 договору в межах транзитної норми (до 3% при транспортуванні автотранспортом), і сторони не перевищили цієї транзитної норми.
Інформацією з виписки по рахунку АТ «Укрнафта» в АБ «Південний» підтверджується, що 29.04.2022 ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» оплатило АТ «Укрнафта» 17 108 843,84 грн за газ скраплений згідно з договором № АК99/5-2-СГ від 30.03.2022, в т. ч. ПДВ 7% - 1 119 270,16 грн.
Листом 01/01/13/05-02/3-313 від 30.09.2022 АТ «Укрнафта» звернулось до ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» щодо підписання акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2022, просило підтвердити залишок заборгованості або повідомити про розбіжності. 
Відповідно до підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 між АТ «Укрнафта» та ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» , кінцеве сальдо за розрахунками становить 0 грн, заборгованість між сторонами відсутня. В тому числі, в акті відображено обороти по договору АК99/5-2-СГ від 30.03.2022 в сумі 17 693 531,54 грн по дебету АТ «Укрнафта» та в сумі 17 693 531,54 грн по кредиту АТ «Укрнафта».
Відповідно до інформації, яка надавалась ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» до ТОВ «АФ «Прайсвотерхаус Куперс (Аудит)» для аудиту фінансової звітності АТ «Укрнафта», по договору №АК99/5-2-СГ від 30.03.2022 сальдо на 01.01.2022 відсутнє; оборот за 9 місяців 2022 року становить 17 693 531,54 грн, як по продажу, так і по отриманих оплатах, сальдо на 30.09.2022 відсутнє.
15.01.2024 АТ «Укрнафта» направило ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» лист від 11.12.2023 № 01/01/20-789.2 «Про зарахування гарантійних внесків покупця як штрафів (компенсацій) за неналежне виконання його грошових зобов`язань за окремими договорами купівлі-продажу скрапленого газу», у якому повідомило, що у зв`язку з неперерахуванням покупцем ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на рахунок продавця АТ «Укрнафта» коштів на оплату скрапленого газу у терміни, визначені у п. 5.2 розділу 5 кожного із вказаних в листі договорів (в тому числі договору № АК99/5-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 30.03.2022), усі гарантійні внески ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» за цими договорами на загальну суму 14 578 529,96 грн (які попередньо, до укладення договорів, були перераховані покупцем ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на рахунок Біржі, а після укладення договорів були перераховані Біржою на рахунок продавця ПАТ «Укрнафта» залишаються у продавця – ПАТ «Укрнафта» як штрафи (компенсації) за неналежне виконання покупцем ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» його грошових зобов`язань за вказаними договорами (як це встановлено у п. 6.4 розділу 6 кожного з договорів) а саме за договором № АК99/5-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 30.03.2022, гарантійний внесок ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» , який залишається у ПАТ «Укрнафита» становить 584 687,70 грн. Сума вказаних вище гарантійних внесків покупця ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» вважатимуться зарахованими продавцем ПАТ «Укрнафта» в сплату штрафів (компенсацій) з моменту одержання покупцем ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» цього листа. Також повідомляється, що у зв`язку із залишенням у продавця ПАТ «Укрнафта» гарантійних внесків покупця ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» як штрафів (компенсацій), по кожному із вказаних вище договорів обліковується заборгованість ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» перед ПАТ «Укрнафта» за одержаний скраплений газ у сумі відповідного гарантійного внеску, а усього на загальну суму 14 578 520,96 грн.
Зазначений лист від 11.12.2023 № 01/01/20-789.2 ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» одержало 22.01.2024, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №0408500145683, накладною АТ «Укрпошта» № 0408500145683 та перевіркою статусу відстеження зазначеного поштового відправлення.
Оцінка суду.
Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).
Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з положеннями ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» було зобов`язане сплачувати передоплату за скраплений газ у такі строки: 14 504 795,00 грн протягом трьох банківських днів з дати підписання договору (тобто до 04.04.2022 включно, оскільки 02.04.2022 та 03.04.2022 - вихідні дні); 2 900 959,00 грн протягом трьох діб до початку 2 декади квітня 2022 року (тобто не пізніше 11.04.2022, оскільки 10.04.2022 - вихідний день (неділя)). 
Натомість ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» оплатило придбаний за договором скраплений газ лише 29.04.2022 на суму 17 108 843,84 грн, враховуючи в розрахунках перерахований Біржею гарантійний внесок в сумі 584 687,70 грн.
Беручи до уваги те, що у вказані строки та з в порушення п. 5.2 договору відповідач не перерахував позивачу на рахунок попередню оплату за скраплений газ, то ним допущено порушення умов договору.
Статтею 216 Господарського кодексу України, чинного на час спірних правовідносин, передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею).
Приписами ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З огляду на порушення строків здійснення попередньої оплати скрапленого газу, АТ «Укрнафта» на підставі п. 6.4 договору правомірно зарахувало гарантійний внесок ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» в сумі 584 687,70 грн, отриманий 05.04.2022 від УТБ «Контрактовий дім УМВБ», як штраф за неналежне виконання покупцем зобов`язань, визначених п. 5.2 договору. Про таке зарахування гарантійного внеску в сплату штрафу АТ «Укрнафта» повідомило ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» листом від 11.12.2023 № 01/01/20-789.2 «Про зарахування гарантійних внесків покупця як штрафів (компенсацій) за неналежне виконання його грошових зобов`язань за окремими договорами купівлі-продажу скрапленого газу».
Враховуючи отримання покупцем повідомлення про зарахування суми гарантійного платежу в сплату штрафу 22.01.2024, саме з цього дня гарантійний внесок ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» в сумі 584 687, 70 грн був зарахований в оплату штрафу, як визначено п. 6.4 договору, і саме у ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» існує заборгованість по сплаті вартості скрапленого газу в такому ж розмірі.
Посилання ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» на акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 є безпідставним, оскільки цей акт відображає взаєморозрахунки станом на 30.09.2022, тоді як юридично значиме зарахування гарантійного внеску в рахунок штрафу відбулося на підставі повідомлення продавця, отриманого покупцем 22.01.2024. Отже, акт звіряння за своїм змістом і датою не може спростовувати наслідки, які настали значно пізніше — після реалізації продавцем права, прямо передбаченого п. 6.4 договору.
З цих самих підстав підлягають відхиленню й доводи апелянта, обґрунтовані відомостями аудиту фінансової звітності АТ «Укрнафта», оскільки такі дані також сформовані на дату 30.09.2022 і не охоплюють події, що настали після отримання покупцем повідомлення про зарахування внеску в штраф у січні 2024 року.
Крім того, колегія суддів зазначає, що акт звіряння не є первинним документом бухгалтерського обліку і має технічний/інформаційний характер: він фіксує узгодженість відображення операцій у бухгалтерському обліку сторін на певну дату, але сам по собі не підтверджує факту здійснення господарських операцій (поставки, оплати тощо) та не замінює первинні документи. Визнання акту звіряння доказом можливе лише за умови підтвердження його даних первинними документами та наявності підписів уповноважених осіб, однак навіть за таких умов акт відображає стан розрахунків лише на дату його складання і не може нівелювати наслідки, що настали внаслідок реалізації договірного механізму п. 6.4 у 2024 році.
Фактичні обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами: договором, первинними документами (видаткові накладні, банківські виписки), а також листом від 11.12.2023 № 01/01/20-789.2 про зарахування гарантійного внеску як штрафу. Саме на підставі цих доказів суд встановив, що після зарахування гарантійного внеску в рахунок штрафу у покупця наявна заборгованість з оплати вартості скрапленого газу в сумі 584 687,70 грн, яка не погашена.
Доводи апелянта про несвоєчасність застосування штрафу та суперечливу поведінку продавця є необґрунтованими. Договір не містить граничного строку для зарахування гарантійного внеску в рахунок штрафу, а закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторону від відповідальності за його порушення, допущене під час дії договору (ч. 7 ст. 180 ГК України). Відтак продавець не був обмежений строком виконання договору для реалізації передбаченого п. 6.4 механізму та відповідного перерахунку взаєморозрахунків.
Таким чином, заперечення ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» щодо стягнення основної суми боргу є безпідставними, оскільки поставка скрапленого газу до отримання передоплати не змінювала погодженого сторонами порядку та строків оплати й не звільняла покупця від відповідальності за їх порушення. Пункт 3.5 договору встановлює право продавця не здійснювати поставку за відсутності передоплати, але не забороняє поставку. До того ж, умови EXW передбачають, що саме покупець забезпечує подачу транспорту й отримання товару на підприємстві продавця, а тому твердження скаржника про позбавлення його можливості здійснити передоплату за скраплений газ через поставку йому товару без передоплати не узгоджуються з фактичними обставинами та умовами договору.
Доводи апелянта про подвійне значення гарантійного внеску (як авансу та як забезпечення виконання зобов`язань), схожість його з таким способом забезпечення виконання зобов`язань, як застава, є довільним тлумаченням ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» умов договору, яке не відповідає його буквальному змісту та нормам законодавства. Положеннями п. 14, 22, 23, 25, 27, 49-51 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, затвердженого Постановою КМУ від 16.10.2014 № 570 передбачено сплату покупцями для участі в аукціоні гарантійного внеску в сумі 5% заявленого обсягу закупівлі. При цьому, покупець має право придбати на аукціоні нафту сиру, газовий конденсат і скраплений газ в обсязі, який не перевищує обсягу, визначеного у заявці на участь в аукціоні з урахуванням перерахованої таким покупцем суми гарантійного внеску (пп. 2 п. 27 даного Порядку). Положення п. 50 Порядку визначають, що сума гарантійного внеску не повертається покупцю, а перераховується продавцю у повному обсязі в разі, коли: 1) покупець став переможцем аукціону, в тому числі в разі, коли він відмовився від підписання аукціонного свідоцтва або від укладення договору купівлі-продажу; 2) покупець подав заявку на участь у аукціоні, але не прибув для участі в ньому, а під час проведення електронного аукціону не зареєструвався в системі у визначений регламентом організації та проведення аукціону строк. За змістом п. 51 Порядку, розрахунки між продавцем та покупцем проводяться з урахуванням суми гарантійного внеску, перерахованого покупцем на рахунок біржі.
За наведених положень Порядку, а також умов договору суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що сплата гарантійного внеску є умовою допуску учасника до участі в аукціоні. Також визначеними законодавством умовами щодо його неповернення, гарантійний внесок забезпечує виконання зобов`язань переможця аукціону щодо укладення договору за наслідками аукціону. Тобто забезпечувальне значення гарантійного внеску діє до укладення договору, тобто до виникнення правовідносин поставки між покупцем та продавцем. Натомість, після укладення договору між продавцем та покупцем, гарантійний внесок, відповідно до п. 51 Порядку, враховується у розрахунках між сторонами договору, а отже, стає оплатою за договором.
Так, ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Водночас, як було зазначено вище, саме п. 6.4 договору визначає погоджений сторонами правовий механізм реагування на порушення покупцем строків оплати. Сторони передбачили відповідальність у вигляді неустойки (штрафу), що відповідає ст. 546, 549 ЦК України, та погодили, що у разі прострочення оплати гарантійний внесок може бути зарахований продавцем у сплату такого штрафу. Зазначені умови не дають підстав для висновку, що гарантійний внесок є додатковим до штрафу способом забезпечення виконання зобов`язання (зокрема, заставою), а фактично встановлюють дозволену законом домовленість сторін щодо черговості погашення вимог кредитора за грошовим зобов`язанням з урахуванням положень ст. 534 ЦК України (спочатку — проценти/неустойка, далі — основний борг), якщо інше встановлено договором.
Таким чином, погодивши можливість зарахування гарантійного внеску в рахунок штрафу, сторони не створили подвійного забезпечення, а визначили, що у випадку застосування штрафу гарантійний внесок зараховується не як складова остаточного платежу за товар (як у звичайному режимі п. 5.2 договору), а саме як сплата штрафу (п. 6.4 договору). Таке регулювання відповідає принципу свободи договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6, 627 ЦК України), є однозначним та передбачуваним, а тому доводи апелянта про неправомірне перетворення внеску на штраф є необґрунтованими.
З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» 584 687, 70 грн основного боргу. 
Також позивач просив стягнути із відповідача інфляційні втрати у розмірі 559 246,33 грн та 3% річних у розмірі 59 789,18 грн.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1, ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
При цьому, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто правовідношення, в якому у ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» (покупця) виникло зобов`язання сплатити АТ «Укрнафта» (продавцю) вартість придбаного товару (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З урахуванням встановлених вище обставин, ТОВ ТД Карпатинафтотрейд, яке не оплатило у встановлений договором строк погоджену вартість скрапленого газу, є таким, що прострочило виконання грошового зобов`язання. Строки, у які покупець мав виконати грошове зобов`язання, встановлені п. 5.2 договору.
АТ «Укрнафта» у розрахунку інфляційних втрат та 3% річних зазначило періоди: з 05.04.2022 по 21.04.2022 на суму 14 504 795,00 грн; з 21.04.2022 по 29.04.2022 на суму 17 693 531,54 грн; з 22.01.2024 по 25.07.2025 на суму 584 687,70 грн.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки АТ «Укрнафта» встановив, що такі містять помилки як у періодах нарахування, так і у розмірі суми боргу, на який проведені нарахування, а також не враховують того, що до 23.01.2024 гарантійний платіж був зарахований в оплату останнього платежу за скраплений газ, передбаченого п. 5.2 договору.
Так, за змістом п. 5.2 договору, покупець мав здійснити попередню оплату за скраплений газ двома платежами: 1) протягом трьох банківських днів з дати підписання договору (тобто до 04.04.2022 включно) - 14 504 795,00 грн, в т. ч. ПДВ 948 911,82 грн; 2) протягом трьох діб до початку 2 декади квітня 2022 року (тобто не пізніше 11.04.2022) - 2 900 959,00 грн, в т.ч. ПДВ 189 782,35 грн. Остання сума перераховується з врахуванням сплаченого Біржі гарантійного внеску в сумі 584 687, 70 грн.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що у ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» прострочення платежу настало 05.04.2022 щодо суми 14 504 795,00 грн за першим платежем; 12.04.2022 щодо суми 2 316 271,30 грн (сума другого платежу у 2 900 959,00 грн зменшується на 584 687,70 грн гарантійного внеску, який був перерахований біржею АТ «Укрнафта» і до 22.01.2024 враховувався в оплату придбаного скрапленого газу).
Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що сплата 287 777,54 грн, які є вартістю скрапленого газу, поставленого позивачем понад загальну суму договору, визначену в п. 2.1, 5.2 договору, в межах транзитної норми у 3%, визначеної п. 3.2 договору, то це відповідно до абзацу другого п. 3.2 договору є підставою для доплати відповідачем зазначеної суми. Строки проведення такої доплати у договорі не визначені, а тому провівши таку доплату 29.04.2022 відповідач не порушив строки виконання грошового зобов`язання у цій частині, а тому на доплату зазначеної суми підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних немає.
Однак при розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних АТ «Укрнафта» зазначеного у повному обсязі не врахувало.
Так, позивач двічі врахував 21.04.2022 як день прострочення: одночасно при розрахунку періоду з 05.04.2022 по 21.04.2022 та з 21.04.2022 по 29.04.2022. Крім того, дата фактичної оплати 29.04.2022 помилково включена до періоду прострочення, хоча не може вважатися таким днем.
Також у період з 21.04.2022 по 29.04.2022 позивач здійснив нарахування виходячи із загальної вартості поставленого газу - 17 693 531,54 грн, не врахувавши, що гарантійний внесок у сумі 584 687,70 грн, перерахований біржею 05.04.2022, до 22.01.2024 зараховувався в рахунок оплати товару і лише з цієї дати був зарахований у сплату штрафу. Отже, до 22.01.2024 ця сума мала зменшувати базу для нарахувань.
Крім того, позивач безпідставно включив до простроченої заборгованості суму 287 777,54 грн, що є доплатою за обсяг скрапленого газу в межах транзитної норми (3%), щодо якої договором не встановлено строків оплати, а отже, вона не могла вважатися простроченою.
Помилковим є й нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 22.01.2024, оскільки повідомлення про зарахування гарантійного внеску в рахунок штрафу було отримано цього дня, а заборгованість у сумі 584 687,70 грн виникла з 23.01.2024, що відповідає змісту п. 6.4 договору.
Усуваючи зазначені помилки та здійснивши власний перерахунок у межах заявлених позивачем періодів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 56 521,14 грн та інфляційних втрат, розмір яких становить 559 246,33 грн.
З огляду на зазначене, доводи апелянта про неправильність розрахунку судом сум інфляційних втрат та 3% річних не знайшли свого підтвердження.
Щодо доводів апелянта про безпідставну відмову судом у зменшенні розміру штрафу, то такі є необґрунтованими. 
Відповідач покликається на те, що нарахована сума штрафу підлягає зменшенню з урахуванням відсутності доказів завдання збитків АТ «Укрнафта», неспівмірності заявлених до стягнення санкцій. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Суд першої інстанції правомірно взяв до уваги, що ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» не виконало свого зобов`язання з попередньої оплати товару, не навело суду поважних причин, з яких допустило таке порушення своїх зобов`язань. Оплату за придбаний товар ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» провело лише після отримання скрапленого газу. Сторони не вносили зміни до договору щодо порядку оплати скрапленого газу, а враховуючи, що договір укладений за результатами аукціону, надання покупцю пільг чи переваг шляхом внесення змін в договір щодо порядку оплати може ставити в нерівне становище інших учасників аукціону.
Також суд взяв до уваги, що ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» не надало жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру штрафу, передбаченого договором. При цьому, розмір штрафу узгоджено сторонами в договорі, тобто покупець за договором добровільно погодився на такий розмір штрафу, який становить 5% від ціни договору.
Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру неустойки є правом, а не обов`язком суду, і можливе лише за наявності сукупності встановлених законом умов, зокрема у разі значного перевищення неустойки над розміром збитків та за наявності інших істотних обставин, що мають винятковий характер. При цьому, обов`язок доведення таких обставин покладається на сторону, яка заявляє вимогу про зменшення неустойки.
Разом з тим, апелянт не навів і не довів жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про винятковість випадку, неспівмірність штрафу наслідкам порушення або істотне порушення балансу інтересів сторін. Посилання апелянта на загальні принципи справедливості та добросовісності без наведення конкретних доказів не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зменшення погодженої сторонами санкції.
Натомість суд врахував характер допущеного порушення, тривалість прострочення, відсутність поважних причин його виникнення, а також те, що розмір штрафу прямо передбачений договором, погодженим сторонами на умовах свободи договору, та є співмірним порушенню. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкції належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції.
Дискреційне повноваження суду може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Аналогічний правовий висновок викладено у п. 50 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги дискреційні повноваження суду першої інстанції, висновок суду про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу є законним, обґрунтованим та відповідає усталеній судовій практиці.
Апелянт також вважає, що наявні підстави для скасування додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга у цій частині не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При поданні первісної позовної заяви позивач вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 130 000,00 грн.
Як зазначив суд першої інстанції, представник позвача у судовому засіданні 03.10.2025 усно заявив, що докази несення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем, через свого представника, подано суду наступні докази (у копіях документів):
- ордер серії АА № 1609434, виданий Адвокатським об`єднанням «Адер Хабер» про надання правничої допомоги АТ «Укрнафта» адвокатом Савоном О.Ю.;
- свідоцтво від 05.07.2024 серії ЛГ №000145 про право на заняття адвокатською діяльністю Савона О.Ю.; 
- договір № 20/2250-ІН про надання правової допомоги від 11.10.2023;
- додаткова угода № 1 від 29.03.2024 до договору № 20/2250-ІН від 11.10.2023 про надання правової допомоги;
- лист ПАТ «Укрнафта» від 27.10.2023 № 01/01/07-684;
- лист ПАТ «Укрнафта» від 25.12.2024 № 01/01/20-858/1;
- витяг зі звіту про надані послуги за період з 01.07.2025 по 31.07.2025 до договору про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023;
- рахунок на оплату № 178 від 31.07.2025;
- акт приймання-передачі адвокатських послуг № 148 від 31.07.2025 згідно з договором про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023;
- витяг зі звіту про надані послуги за період з 01.08.2025 по 29.08.2025 до договору про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023;
- рахунок на оплату № 199 від 29.08.2025;
- акт приймання-передачі адвокатських послуг № 162 від 29.08.2025 згідно з договором про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023;
- витяг із виписки АТ «Укрсиббанк» по поточному рахунку АО «Адер Хабер» за 30.09.2025;
- витяг із виписки АТ «Укрсиббанк» по поточному рахунку АО «Адер Хабер» за 02.10.2025.
Суд встановив, що 11.10.2023 між ПАТ «Укрнафта» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Адер Хабер» (виконавець) укладено договір № 20/2250-ІН про надання правової допомоги (надалі - договір про надання правової допомоги).
Пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що виконавець буде надавати замовнику правову допомогу у вигляді проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення дебіторської заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат та можливих збитків за результатами господарської діяльності замовника за укладеними договорами комісії та договорами поставки нафтопродуктів з розстроченням платежів з ПАТ «НПК-Галичина», мировими угодами, що укладені за результатами проведених біржових аукціонів з продажу нафти, забезпечення отоварення та/або відшкодування вартості заблокованих паливних скретч-карток Авіас, придбаних у ПАТ «НПК-Галичина» за 32-ма договорами купівлі-продажу та отриманих у власність від ряду третіх осіб на підставі звернення стягнення на заставне майно, а також визначення єдиної правової позиції та проведення претензійно-правової роботи щодо виплати акціонерам частини чистого прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за 2020 рік (надалі - правова допомога).
Відповідно до п. 1.2 договору про надання правової допомоги, виконавець в рамках надання правової допомоги, визначеної п. 1.1 договору, зокрема, надає правову допомогу на всіх стадіях досудового та судового провадження, а також поза межами його, має право представляти інтереси замовника в суді з усіма правами, наданими стороні, третій особі.
Додатковою угодою № 1 від 29.03.2024 ПАТ «Укрнафта» та АО «Адер Хабер» домовились викласти п. 1.2 договору про надання правової допомоги у новій редакції.
Нова редакція п. 1.2 договору про надання правової допомоги передбачає, що виконавець в рамках справ, визначених п. 1.1 договору, але не виключно, надає правову допомогу на всіх стадіях досудового та судового провадження, або поза межами його, має право представляти інтереси замовника в суді з усіма правами, наданими стороні, третій особі.
Відповідно до п. 1.3 договору про надання правової допомоги, правова допомога надається за винагороду.
Як передбачено п. 3.1 договору про надання правової допомоги, вартість правової допомоги виконавця розраховується шляхом помноження кількості витрачених годин на надання правової допомоги у звітному місяці та вартості однієї години роботи адвоката, що становить 10 180,00 грн, у тому числі 20% ПДВ 1696,67 грн.
Виконавець після надання правової допомоги надсилає замовнику акт приймання-передачі у двох примірниках. Замовник підписує, датує і повертає виконавцю один примірник такого акту приймання-передачі або надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 10 (десяти) робочих днів після одержання акту приймання-передачі. У разі, якщо виконавець після закінчення зазначених 10 (десяти) днів не одержить від замовника підписаний акт приймання-передачі або мотивовану відмову від його підписання, сторони визнають, що акт приймання-передачі вважається підписаним, а правова допомога наданою виконавцем і прийнятою замовником в обсязі і на умовах, зазначених у такому акті приймання-передачі (п. 3.3. договору про надання правової допомоги).
Договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє до прийняття остаточного рішення суду по справах, що є предметом договору (п. 6.1. договору про надання правової допомоги).
Листом № 01/01/07-684 від 27.10.2023 АТ «Укрнафта» звернулось до АО «Адер Хабер» з тим, що з метою ефективного захисту прав та законних інтересів ПАТ «Укрнафта» підтверджує раніше наданий в робочому порядку перелік та просить надати професійну правничу допомогу та представити інтереси ПАТ «Укрнафта» у судах, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами у вказаних в листі спорах.
Листом № 01/01/20-858/1 від 25.12.2024 АТ «Укрнафта» звернулось до АО «Адер Хабер» з тим, що з метою ефективного захисту прав та законних інтересів ПАТ «Укрнафта» підтверджує раніше наданий в робочому порядку перелік та просить надати професійну правничу допомогу та представити інтереси ПАТ «Укрнафта» у судах, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами у вказаних в листі спорах, в тому числі вказано спір з контрагентом ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд», як спірний договір чи зміст спірних правовідносин зазначено договір № АК99/5-2-СГ від 30.03.2022 (правовідносини, що виникли на його підставі, є предметом спору у цій справі).
У витягах зі звітів про надані послуги за період з 01.07.2025 по 31.07.2025 та за період з 01.08.2025 по 29.08.2025 до договору про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023 відображено таку правничу допомогу, яку надавало АО «Адер Хабер» для АТ «Укрнафта» у справі № 909/944/25, з відображенням дати, витраченого часу, та вартості правової допомоги (з ПДВ):
- договір № АК 99/5-2-СГ - підготовка позовної заяви про стягнення коштів (розрахунок заборгованості); 23.07.2025; витрачений час - 3,5 год., вартість - 35 630 грн;
- систематизація додатків та формування справи; 04.08.2025 витрачений час - 0,75 год., вартість - 7 635 грн;
- підготовка та направлення заяви про ВКЗ; 07.08.2025; витрачений час - 0,5 год., вартість - 5090,00 грн;
- підготовка відповіді на відзив; 20.08.2025; витрачений час - 4,5 год., вартість - 45 810 грн;
- перевірка та направлення відповіді на відзив; 22.08.2025; витрачений час - 0,33 год., вартість - 3359,40 грн.
В графі «юрист» у витягах зі звітів вказано Олексія Савона, який і здійснював представництво інтересів АТ «Укрнафта» при розгляді цієї справи.
Загальна вартість правничої допомоги у справі, згідно даних витягів зі звітів становить 97 524,40 грн. 
Саме в такому розмірі АТ «Укрнафта», з урахуванням уточненої заяви про ухвалення додаткового рішення, просило суд стягнути витрати на правничу допомогу із ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд».
Згідно з актом приймання-передачі адвокатських послуг № 148 від 31.07.2025, за період з 01 липня по 31 липня 2025 року загальна вартість робіт (послуг), виконаних АО «Адер Хабер» для АТ`Укрнафта» за договором про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023 складає 4 355 004,00 грн. Зазначений акт підписаний та скріплений печаткою АО «Адер Хабер», зі сторони АТ «Укрнафта» підпис та печатка на акті відсутні.
Зазначена сума (4 355 004,00 грн) відповідає загальній вартості послуг, зазначеній у звіті про надані послуги за період 01.07.2025 по 31.07.2025.
АО «Адер Хабер» виставило до оплати АТ «Укрнафта» рахунок № 178 від 31.07.2025 за адвокатські послуги на загальну вартість 4 355 004,00 грн.
Зазначена сума 4 355 004,00 грн оплачена АТ «Укрнафта» 30.09.2025, що підтверджується випискою АТ «Укрсиббанк» з поточного рахунку АО «Адер Хабер».
Згідно з актом приймання-передачі адвокатських послуг № 162 від 29.08.2025, за період з 01 серпня по 29 серпня 2025 року загальна вартість робіт (послуг), виконаних АО «Адер Хабер» для АТ «Укрнафта» за договором про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023 складає 3 448 475,00 грн. Зазначений акт підписаний та скріплений печаткою АО «Адер Хабер», зі сторони АТ «Укрнафта» підпис та печатка на акті відсутні.
Зазначена сума (3 448 475,00 грн) відповідає загальній вартості послуг, зазначеній у звіті про надані послуги за період 01.08.2025 по 29.08.2025.
АО «Адер Хабер» виставило до оплати АТ «Укрнафта» рахунок № 199 від 29.08.2025 за адвокатські послуги на загальну вартість 3 448 475,00 грн.
Зазначена сума 3 448 475,00 грн оплачена АТ «Укрнафта» 02.10.2025, що підтверджується випискою АТ «Укрсиббанк» з поточного рахунку АО «Адер Хабер».
Разом з тим, ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просило відмовити АТ «Укрнафта» в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а в разі задоволення судом заяви, зменшити розмір заявлених витрат до обґрунтованого розміру з урахуванням вимог розумності, реальності та співмірності.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на відсутність підстав для стягнення з нього витрат на правничу допомогу із тих же мотивів, які зазначені у вказаному вище клопотанні. Так, ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд» свою позицію обґрунтовує тим, що: 
1) надання правової допомоги по справі № 909/944/25 не входить до предмета договору про надання правової допомоги № 20/2250-ІН від 11.10.2023; 
2) звернення АТ «Укрнафта» з листом від 25.12.2024 № 01/01/20-858/1 не є підтвердженням укладення договору про надання правової допомоги; 
3) звіти про надані послуги за період з 01.07.2025 по 31.07.2025 та за період з 01.08.2025 по 29.08.2025 не підписані та не погоджені АТ «Укрнафта»; 
4) виходячи з вказаних звітів послуги адвоката зводились до підготовки та подання позовної заяви та відповіді на відзив; вартість однієї години правової допомоги у даному спорі у сумі 10 080,00 грн визначена поза розумними межами, а заявлена до стягнення та підтверджена позивачем загальна сума витрат на правничу допомогу в розмірі 97 524,40 грн в будь-якому разі є надмірною; 
5) попри формальне розмежування на окремі види, надані послуги фактично становлять єдиний комплекс дій, спрямованих на підготовку позовної заяви та відповіді на відзив; свідчить про штучне дроблення послуг, що призвело до безпідставного значного збільшення вартості правничої допомоги, що є недопустимим, та не відповідає реальній вартості таких послуг; 
6) до звітів включено витрати, датовані до дати видачі ордера адвокату Савону О.Ю.; 
7) дана справа є ідентичною до інших справ, що розглядались та розглядаються судами за аналогічними позовами, в яких змінюється лише сума заборгованості та номери договорів, а саме обґрунтування заявлених вимог та позиції АТ «Укрнафта» є ідентичними. З огляду на предмет спору, однотипність позовів, сталість судової практики, підготовка та написання проекту позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної роботи, вартість послуг є значно завищеною; 
8) акти приймання-передачі адвокатських послуг № 148 від 31.07.2025 та № 162 від 29.08.2025, а також виписки по банківському рахунку не містять жодної ідентифікації та зазначення переліку та обсягу робіт, їх зміст не підтверджує надання правової допомоги в рамках справи № 909/944/25, акти підписані лише АО «Адер Хабер», підписи від імені АТ «Укрнафта» відсутні.
З урахуванням зазначено та правових висновків Верховного Суду щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що частина правничої допомоги, яка надавалась АТ «Укрнафта» у цій справі та надання якої враховано у сумі заявлених до відшкодування судових витрат, не відповідає наведеним вимогам та критеріям для покладення таких витрат на ТОВ «ТД Карпатинафтотрейд».
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та виходить з такого.
Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога, компенсації якої просить АТ «Укрнафта», полягала у підготовці та поданні позовної заяви з додатками, поданні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також підготовці та поданні відповіді на відзив. Суд першої інстанції надав належну оцінку як характеру зазначених процесуальних дій, так і заявленій вартості кожної з них.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям розумності, співмірності та необхідності, визначеним ст. 126 ГПК України. При цьому, суд урахував обсяг підготовлених процесуальних документів, їх зміст, відсутність складних або нових правових питань, а також те, що підготовка клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є типовою процесуальною дією, яка не потребує значних часових та інтелектуальних затрат.
Обґрунтованими є й висновки суду першої інстанції про те, що спір має типовий характер, не є складним за змістом спірних правовідносин, а фактичні обставини справи сторонами не заперечувалися. Розбіжності між сторонами зводилися переважно до правової оцінки зарахування гарантійного внеску, нарахування штрафних санкцій та процентів, що не вимагало дослідження значного обсягу доказів або застосування складних правових конструкцій. Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував наявність інших аналогічних справ між тими ж сторонами, що об`єктивно зменшувало обсяг необхідної підготовчої роботи адвоката.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно застосував положення ч. ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України, здійснив оцінку реальності та обґрунтованості заявлених витрат і дійшов мотивованого висновку про часткове задоволення клопотання про їх зменшення. Визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом та характером наданих послуг, відповідає критеріям необхідності та розумності і не порушує балансу інтересів сторін.
Доводи апелянта щодо неналежності та недопустимості доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження, а тому є безпідставними.
Так, враховуючи положення додаткової угоди № 1 від 29.03.2024 до договору про надання правової допомоги, правова допомога уже не охоплювалась тільки обсягом, зазначеним у п. 1.1 договору про надання правової допомоги, оскільки за новою редакцією п. 1.2 цього договору, могла надаватись не тільки виключно в рамках справ, визначених у п. 1.1.
Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (ч. 1 статті 213 ЦК України). 
Відтак подані представником АТ «Укрнафта» докази (звіти про надані послуги, акти приймання-передачі адвокатських послуг, рахунки на оплату, листи АТ «Укрнафта») в сукупності підтверджують, що правова допомога у справі надавалась на підставі зазначеного договору про надання правової допомоги.
Покликання апелянта на відсутність погодження звітів про надані послуги зі сторони АТ «Укрнафта», відсутність підпису сторони АТ «Укрнафта» на актах приймання-передачі адвокатських послуг є необґрунтованими, адже зазначене не може слугувати підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки умови договору про надання правової допомоги не передбачають будь-якого погодження чи затвердження замовником звітів про надані послуги. Матеріали справи не містять доказів заперечення АТ «Укрнафта» зазначених звітів, а факт їх оплати зі сторони АТ «Укрнафта» у розмірі повної вартості послуг, зазначених у звітах, свідчить про погодження позивача з зазначеними звітами.
Відсутність ідентифікації та зазначення переліку та обсягу адвокатських послуг у актах приймання-передачі адвокатських послуг та виписках з банківського рахунку є логічною, оскільки такі стосуються усього обсягу адвокатських послуг наданих у відповідному місяці (окремо липень 2025 року та серпень 2025 року). Оскільки вартість послуг, вказаних в актах приймання-передачі адвокатських послуг, та які оплачені згідно з виписками з банківського рахунку, відповідає їх вартості, вказаній у витягах зі звітів про надані послуги, то очевидно, що правнича допомога, яку надавало АО «Адер Хабер» для АТ «Укрнафта», деталізована у звітах про надані послуги, і включала в себе правничу допомогу як у цій справі, так і інші адвокатські послуги. При цьому, надані до суду витяги зі звітів включають деталізацію правничої допомоги, наданої лише у цій справі.
Посилання на те, що окремі послуги були надані до дати оформлення ордера адвоката Савона О.Ю., не спростовує права АТ «Укрнафта» на відшкодування відповідних витрат. Ордер відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ч. 4 ст. 60 ГПК України є документом, який посвідчує повноваження адвоката як представника перед судом та іншими особами, але не є обов`язковою передумовою для надання правничої допомоги як такої. Відтак факт надання правничої допомоги до оформлення ордера не виключає можливості відшкодування витрат, понесених на таку допомогу.
З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума судових витрат АТ «Укрнафта» на професійну правничу допомогу в розмірі 15 500,00 грн є розумною, необхідною, співмірною обсягу наданих послуг і належним чином підтвердженою. Відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суд правомірно стягнув із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 456,60 грн (15 500 грн х 99,72%).
Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржувані рішення та додаткове рішення суду підлягають залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене, судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі підлягає залишенню за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Карпатинафтотрейд» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2025 та додаткове рішення від 17.10.2025 у справі №909/944/25 – без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Враховуючи перебування у відпустці головуючого судді Матущака О.І. з 19.12.2025 по 31.12.2025 та судді-члена колегії Кравчук Н.М. з 19.12.2025 по 02.01.2026 повний текст постанови складено та підписано 09.01.2026.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК