ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року справа №200/4595/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі № 200/4595/25 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.12.2024 року №056750012264 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до пільгового стажу періоди навчання, служби в РА, роботи ОСОБА_1 : з 01.09.1984 по 20.06.1987 року, з 27.07.1987 по 17.05.1988 року, з 20.05.1988 по 29.07.1990 року, з 02.08.1990 по 21.01.1993 року, з 08.04.1993 по 28.06.1996 року, з 15.07.1996 по дату звернення до Відповідача 24.12.2024 року, загалом – 39 років 11 місяців 12 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 21.01.1993 по 22.03.1993 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2024 року з урахуванням висновків Суду та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення від 24.12.2024 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення від 27.12.2024 року №056750012264 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.12.2024 року зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 27.07.1987 року по 17.05.1988 року, з 02.08.1990 року по 21.01.1993 року, з 08.04.1993 року по 28.06.1996 року, з 15.07.1996 року по 24.03.2023 року, з 01.10.2024 року по 24.12.2024 року, період навчання в СПТУ-57 м. Слов`янська Донецької області з 01.09.1984 року по 17.07.1987 року та період служби в армії з 20.05.1988 року по 29.07.1990 року та до страхового стажу період роботи з 21.01.1993 року по 22.03.1993 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів зазначає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.01.1993 року по 22.03.1993 року, оскільки дата наказу про звільнення містить виправлення.
До пільгового стажу не зараховано період роботи з 30.11.2018 року по 24.03.2023 року згідно довідки №898/611 від 12.11.2024 року, оскільки відсутній наказ про атестацію робочих місць №936 від 30.11.2018 року.
Оскільки призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви ОСОБА_1 на прийняття відповідного рішення у відповідності до п.4.2. Порядку №22-1, на підставі чого Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не наділене повноваженнями щодо виконання рішення, оскільки позивачка проживає на території, що обслуговується Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Головне управління не є уповноваженим органом, щодо подальшої виплати пенсії позивачу після здійснення факту її призначення, тому суд прийшов до помилкових висновків, які не мають жодного законодавчого обґрунтування, оскільки принцип екстериторіальності не передбачає подальшої виплати призначеної уповноваженим органом пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), громадянин України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
Згідно диплому НОМЕР_2 виданого 20 липня 1987 року Позивач 01 вересня 1984 року вступив до СПТУ-57 м. Слов`янська Донецької області і 17 липня 1987 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією електрогазозварювальник, електрозварювальник напівавтоматичних і автоматичних машинах, контролер зварювальних робіт і здобув середню освіту.
Відповідно до архівної довідки від 09.12.2024 року №07-07/136 зазначено, що Позивача прийнято в АТП газоелектрозварювальником 3-го розряду з 27.07.1987 року, наказом №30-к від 16 травня 1988 року Позивача звільнено з АТП у зв`язку з призовом в радянську армію.
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 384/168 від 10.10.2024 року, Позивач дійсно працював повний робочий день у виробничому штаті структурного підрозділу «Служба експлуатації будівель і споруд» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 27.03.2023 року по 30.09.2024 року за професією, посадою електрогазозварник, що передбачена Списком 2 розділ ХХХІІІ підрозділ 23200000-19756, підстава постанова КМСССР №10 від 26.01.1991. Додаткові відомості: Наказ від 06.03.2023 року №143-Н «Про поширення дії результатів атестації робочих місць за умовами праці» наказом виробничого структурного підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.12.2019 року №475 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці».
24.12.2024 року позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №056750012264 від 27.12.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2. В рішенні зазначено:
Вік позивача на дату звернення становить 55 років. Страховий стаж особи становить 39 років 08 місяців 0 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить 1 рік 7 місяців 0 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.01.1993 року по 22.03.1993 року, оскільки дата наказу на звільнення містить виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 30.11.2018 року по 24.03.2023 року згідно довідки № 898/611 від 12.11.2024 року, оскільки відсутній наказ про атестацію робочих місць №936 від 30.11.2018 року. Відмовити в призначенні пенсії згідно п.2 ст.114 Закону України у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Працює.
Відповідно до розрахунку стажу форма РС-право, до стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.09.1984 по 17.07.1987 (навчання у вищих/середн. НЗ), з 27.07.1987 по 17.05.1988, з 20.05.1988 по 13.06.1990 (військова служба строкова), з 02.08.1990 по 21.01.1993, з 08.04.1993 по 28.06.1996, з 15.07.1996 по 24.03.2023 зараховано до страхового стажу, період роботи з 27.03.2023 по 30.09.2024 зараховано до пільгового стажу Список №2, періоди роботи з 21.01.1993 по 22.03.1993, з 01.10.2024 по 24.12.2024 не зараховано до стажу Позивача.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-VI на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383).
Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 22.01.1993 року по 22.03.1993 року, оскільки дата наказу про звільнення містить виправлення, суд зазначає наступне.
Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 позивача:
- 21.01.1993 року прийнято на посаду водія ГАЗ-24 Слов`янського міського телебачення;
- 22.03.1993 року звільнено за власним бажанням.
Суд зазначає, що до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в період внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача).
Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).
Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Виправлення в наказі про звільнення, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 30.11.2018 року по 24.03.2023 року згідно довідки №898/611 від 12.11.2024 року, оскільки відсутній наказ про атестацію робочих місць №936 від 30.11.2018 року, суд зазначає наступне.
Згідно трудової книжки НОМЕР_3 Позивач в спірні періоди працював:
з 01.09.1984 року по 20.06.1987 року навчання в Слов`янському СПТУ-57;
27.07.1987 року прийнято газоелектрозварювальником ручної зварки в Слов`янське АТП 0565;
17.05.1988 року звільнено у зв`язку із призовом до радянської армії;
з 20.05.1988 року по 29.07.1990 року служба в радянської армії;
02.08.1990 року прийнято в цех металоконструкцій електрозварювальником ручної зварки Слов`янський завод будівельних машин XXV з`їзду КПРС об`єднання «Бетонмаш»;
21.01.1993 року звільнено за власним бажанням;
21.01.1993 року прийнято на посаду водія ГАЗ-24 Слов`янського міського телебачення;
22.03.1993 року звільнено за власним бажанням;
08.04.1993 року прийнято газоелектрозварювальником в Донецькоблагробуд;
28.06.1996 року звільнено за власним бажанням;
15.07.1996 року прийнято газоелектрозварювальником в газову котельню ст. Слов`янськ в Слов`янська дистанція цивільних споруд Донецької залізниці;
26.04.2004 року переведено електрогазозварювальником там же у відповідності з класифікатором професій України ДК-003-95;
24.03.2023 року звільнений у зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Служба експлуатації будівель і споруд» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»;
27.03.2023 року прийнято електрогазозварником дільниці з утримання та поточного ремонту ст. Слов`янськ структурного підрозділу «Служба експлуатації будівель і споруд» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».
Запис про звільнення відсутній.
Відповідно до витягу з наказу від 28.12.2019 року №475 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списками №1 та №2 зокрема за професією «електрогазозварник». Також, в наявності витяг з наказу №781 від 30.09.2010 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці».
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 898/611 від 12.11.2024 року, Позивач дійсно працював повний робочий день у виробничому структурному підрозділі «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ Укрзалізниця з 15.07.1996 наказ №117 від 10.07.1996 по 24.03.2023 наказ №147 О/С від 23.03.2023 електрогазозварником 5 розряду, і займався ручним зварюванням металу.
Список №2 розділ ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства)» поз 33 електрогазозварник ручного зварювання, згідно постанови КМУ від 24.06.2016 №461 з 30.11.2018 наказ №936 від 30.11.2018 по 24.03.2023. Пільговий стаж складає: 4 роки 03 місяці 24 дні. Атестація робочих місць проведена: 30.11.2018 (наказ №936 від 30.11.2018 р.).
Доводи відповідача про відсутність атестації робочих місць, суд не приймає з огляду на наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року (далі - Порядок №442) та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Основна мета атестації, як вбачається із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Тобто, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
В той же час, за приписами пункту 4 Порядку №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Таким чином, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, що є неправомірним. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. У свою чергу особа, яка працює на посаді, та по якій має, бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна дійти висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 та №2, за якими документи з атестації робочих місць відсутні з незалежних від них причин, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенси за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.
Беручи до уваги зазначені правові висновки Верховного Суду, позивач не може бути позбавлений права на пенсію внаслідок відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких набув пільговий стаж.

Щодо доводів, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не наділене повноваженнями щодо виконання рішення, оскільки позивачка проживає на території, що обслуговується Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.12.2024 року.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.12.2024 року зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 27.07.1987 року по 17.05.1988 року, з 02.08.1990 року по 21.01.1993 року, з 08.04.1993 року по 28.06.1996 року, з 15.07.1996 року по 24.03.2023 року, з 01.10.2024 року по 24.12.2024 року, період навчання в СПТУ-57 м. Слов`янська Донецької області з 01.09.1984 року по 17.07.1987 року та період служби в армії з 20.05.1988 року по 29.07.1990 року та до страхового стажу період роботи з 21.01.1993 року по 22.03.1993 року.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи матеріали справи, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дії щодо прийнятого рішення за заявою позивача.
Крім того, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву, судом не вирішувалось питання щодо подальшої виплати пенсії позивачу після здійснення факту її призначення. А отже, доводи, щодо неможливості виконання рішення, оскільки позивачка проживає на території, що обслуговується Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зазначені відповідачем передчасно.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.12.2024 року зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 27.07.1987 року по 17.05.1988 року, з 02.08.1990 року по 21.01.1993 року, з 08.04.1993 року по 28.06.1996 року, з 15.07.1996 року по 24.03.2023 року, з 01.10.2024 року по 24.12.2024 року, період навчання в СПТУ-57 м. Слов`янська Донецької області з 01.09.1984 року по 17.07.1987 року та період служби в армії з 20.05.1988 року по 29.07.1990 року та до страхового стажу період роботи з 21.01.1993 року по 22.03.1993 року.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі №200/4595/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі №200/4595/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко