П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/9484/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,
представників апелянта/позивача – Мезінова О.Г., апелянта/третьої особи – Печерного С.Л., апелянта/відповідача – Єремєєва С.О. та Панова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ", Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року (суддя Дерев`янко Л.Л., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 16.10.2025) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД" до Головного управління ДПС у Миколаївській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ", про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
10.10.2024 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2024:
- №1849014290704, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 192 976 599,00 грн.;
- №1848714290704, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану платником податків у розмірі 788 229 084,00 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 197 057 271,00 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №1849014290704 від 09.09.2024 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 189 601 977,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення-рішення №1848714290704 від 09.09.2024.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням сторони у справі та третя особа подали апеляційні скарги.
В апеляційних скаргах позивача та третьої особи висловлено незгоду із висновками суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, у зв`язку із чим, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, апелянти просять скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 у відповідній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити повністю.
На обґрунтування апеляційної скарги позивача зазначається, що ТОВ "МГЗ" надало до перевірки та до суду в повному обсязі первинні бухгалтерські документи, які не мають недоліків, які б виключали можливість визнання їх для підтвердження факту виконання ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" операцій з поставки послуг позивачу (акти наданих послуг, звіти, платіжні доручення тощо). Ці документи в повному обсязі розкривають зміст і суть, внутрішню сторону господарських операцій, та підтверджують їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Тому висновок суду у оскаржуваному рішенні про те, що позивач наявними первинними документами не довів вплив понесених витрат по операції з ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" на власну господарську діяльність, є помилковим
Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не надавав.
На обґрунтування апеляційної скарги третьої особи зазначається, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту є здійсненими та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та спричинили реальні зміни майнового стану платників податків. Апелянт наполягає, що у позивача у повному обсязі наявні належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентом (ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ"), що виключає неможливість їх використання для відображення у бухгалтерському та податковому обліку позивача. Натомість, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ним розглядуваних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект. Зокрема, в Акті перевірки, на підставі якого прийнято спірне рішення, відповідач не зазначив про: формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних, не зареєстрованих ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" у ЄРПН; відсутність реєстрації платником ПДВ ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ"; звільнення від сплати ПДВ ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" за рішенням суду. Більше того, відповідач в Акті перевірки (стор. 25) сам підтвердив факт того, що позивач сформував податковий кредит за грудень 2021, січень - березень 2022 року загальну суму ПДВ в розмірі 3 374 622 грн. на підставі складених ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" та зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних. При цьому, ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" є юридичною особою, яка в періоді, за який проводилася перевірка, була наділена в повному обсязі господарською та податковою правосуб`єктністю (право- та дієздатністю), оскільки: - було зареєстровано у якості юридичної особи та у якості платника ПДВ; - відсутні факти визнання підприємства фіктивним чи наявності вироків суду у кримінальній справі відносно його посадових осіб за ст. ст. 205, 212 КК України; - установчі документи зазначеного підприємства недійсними в судовому поряду не визнавались. Будь-які дефекти у правовому статусі контрагента позивача, які б виключали можливість відображати в податковому обліку складені вказаним підприємством первинні бухгалтерські та податкові документи, відсутні. Більше того, жодних дефектів у правовому статусі ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" не існувало та не існує.
Щодо незгоди контролюючого органу з економічною доцільністю придбання ТОВ "МГЗ" послуг у ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" апелянт зазначив, що контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які наділені самостійністю та широкою дискрецією у сфері господарської діяльності.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу третьої особи, у якому просить в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" відмовити, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції приписів низки норм процесуального права, які є самостійними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, а також не врахування обставин, викладених в апеляційній скарзі щодо об`єктивних обставин справи, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ТОВ "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД" в повному обсязі.
На обґрунтування поданої скарги зазначається, що згідно із рішенням Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року по справі №991/265/23 (яке 16.06.2023 набрало законної сили) зокрема, вирішено стягнути у дохід держави активи, а саме - 100% статутного капіталу ТОВ "Миколаївський глиноземний завод". Таким чином з 19.03.2024 Фонд державного майна України набув права власності на корпоративні права ТОВ "Миколаївський глиноземний завод", а разом із ними - на все майно даного підприємства, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 2 ГК України, виступає засновником суб`єктів господарювання та здійснює щодо підприємства організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Згідно до Закону України "Про санкції", активи, щодо яких ухвалено рішення про застосування такої санкції, підлягають передачі Фонду державного майна України протягом п`яти робочих днів з дня набрання законної сили вищезазначеним судовим рішенням. Проте, позивач не виконав свого обов`язку передати визначене у відповідному рішенні майно, зокрема, але не виключно 100 % статутного капіталу. Але, на думку апелянта зазначене порушення законодавства не звільняє позивача від обов`язків, покладених на нього податковим законодавством, зокрема щодо нарахування податкових зобов`язань по операціям, шо не є об`єктом оподаткування ПДВ. Таким чином апелянта вважає, що ТОВ "МГЗ" в порушення пп. 196.1.20 п. 196.1 ст. 196, абз. "а" п. 198.5 ст. 198 ПК України, не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (основних засобів) в дохід держави на суму ПДВ 92 317 193 грн. (461 585 962,81 х 20%), тобто занижено показник рядку 4.1 Декларації за березень 2024 року.
Також апелянт зазначає, що в ході проведення податкової перевірки позивача було встановлено, що сода каустична, яка знаходиться на балансі ТОВ "МГЗ" у кількості 40507,006 т балансовою вартістю 375 182 147,10 грн., сода каустична, яка не оприбуткована в кількості 2,127 тонн балансовою вартістю 36389,34 грн. (2939239,05/171,802 = 17108,29 грн. х 2,127), не може бути використана в господарській діяльності через відсутність пояснення та документального підтвердження щодо можливого використання у виробництві підприємства соди каустичної, яка протермінована більше року з дати виготовлення. Тому, ТОВ "МГЗ" відповідно до абз. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України мало нарахувати податкові зобов`язання у сумі 75 043 707 грн. (балансова вартість соди 375 218 536,4 х 20% = 75 043 707,28) та задекларувати в ряд. 4.1 (колонка Б) Декларації за березень 2024 року. В подальшому дані порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання рядка 4.1 (колонка Б) Декларації за березень 2024 року на суму ПДВ 75 043 707 грн. призвело до заниження рядка 9 (колонка Б) Декларації за березень 2024 року.
Таким чином, апелянт вважає, що результати перевірки ґрунтуються на наявних фактах порушення позивачем норм чинного законодавства, викладених в акті перевірки від 13.07.2024 №12862/14-29-07-04/33133003, а податкові повідомлення-рішення від 09.09.2024р. №1849014290704, №1848714290704 складені відповідно до вимог чинного законодавства.
Водночас подана скарга податкового органу не містить обґрунтувань його тверджень про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому, посилаючись на те, що жоден з доводів апеляційної скарги не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ "МГЗ" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.09.2004. Основний вид діяльності підприємства – виробництво алюмінію (КВЕД 24.42).
На теперішній час Єдиним учасником юридичної особи є Фонд державного майна України.
Податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2024 року ТОВ "МГЗ" задекларувало від`ємне значення з податку на додану вартість в розмірі 981 287 824,00 грн., з яких 788 229 084,00 грн. підлягають бюджетному відшкодуванню, 193 058 740,00 грн. зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
В період з 09.07.2024 по 24.07.2024 Головним управління ДПС у Миколаївській області здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами перевірки складено акт від 31.07.2024 №12862/14-29-07-04/33133003, за висновками якого встановлено, що при декларуванні за квітень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків:
- пп. 196.1.20 п. 196.1 ст. 196, абз. "а", "г" п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, абз. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за квітень 2024 року на 788 229 084 гривень;
- пп. 192.1.1 п. 192.1. ст. 192, пп. 196.1.20 п. 196.1 ст. 196, п. 198.1, п. 198.3, абз. "а", "г" п. 198.5 ст. 198, п. 200.1. абз. "в" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за квітень 2024 року на суму 192 976 599 гривень.
Таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на таке.
Перевіркою правомірності формування рядка 7 "Коригування податкових зобов`язань" встановлено коригування податкового зобов`язання на суму ПДВ "-" 380 гривень. Згідно даних ЄРПН відсутній зареєстрований в квітні 2024 року розрахунок коригування на суму ПДВ "-" 380 грн. до складених та зареєстрованих податкових накладних ТОВ "МГЗ".
Також, в акті зазначено, що рішеннями по справі №991/265/23 від 16.02.2023 Вищого антикорупційного суду та від 16.06.2023 Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду корпоративні права, рухоме і нерухоме майно ТОВ "МГЗ" стягнуто у дохід держави. Щодо податкових наслідків з ПДВ в особи (платника ПДВ), майно в якої було конфісковано, а саме така особа:
не визначає суму податкових зобов`язань з ПДВ за операцією з конфіскації майна (безоплатної передачі майна у власність держави), оскільки така операція не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 розділу V Податкового кодексу України;
визначає податкові зобов`язання з ПДВ за правилами, встановленими підпунктом "а" пункту 198.5 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, враховуючи те, що конфісковане майно, придбане/виготовлене з ПДВ (для майна, придбаного або виготовленого до 01 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту), використовується в операції, яка не є об`єктом оподаткування ПДВ.
ТОВ "МГЗ" в порушення пп. 196.1.20 п. 196.1 ст. 196, абз. "а", "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (ТМЦ, які включені в податкових звітних періодах формування від`ємного значення з податку на додану вартість: листопад 2021 року - березень 2024 року) в дохід держави на суму ПДВ 886 368 025 грн. (98 138 941 + 788 229 085), тобто занижено показник рядку 4.1 Декларації за березень 2024 року.
Також, перевіркою встановлено завищення по операціях придбання послуг у контрагента - постачальника ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" (код ЄДРПОУ 34481556) у грудні 2021 року - березні 2022 року на суму ПДВ 3 374 622 грн., які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами. ТОВ "МГЗ" до перевірки не було надано Додаток №3 "Звіт про надання послуг з переліком", у зв`язку з чим не можливо визначити номенклатуру наданих послуг, фахівця, який виконував ті чи інші послуги, період їх виконання, кількість годин, коефіцієнт складності, терміновості наданих послуг, та загалом не можливо визначити вартість наданих таких послуг, зазначених у актах приймання - передачі наданих послуг в грудні 2021 року - березні 2022 року.
Враховуючи вищенаведене, не можливо ідентифікувати за свої суттю операції з придбання юридично-консультаційних послуг у контрагента-постачальника ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ", які саме були надані послуги, в якій кількості, визначити їх вартість окремо по кожній номенклатурі тощо. Тобто, надані до перевірки первинні документи не розкривають суть проведення господарської операції ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" в грудні 2021 року - березні 2022 року.
Також, перевіркою встановлено, що ТОВ "МГЗ" придбано ТМЦ (градирню ДВГ-1000Н-4) у контрагента - постачальника ТОВ "ІК "ДОНГІДРОЕКОРЕСУРС" (код ЄДРПОУ 40575112) у серпні, жовтні 2020 року на суму ПДВ 1 845 089 гривень. Згідно п. 5.2 договору від 13.04.2020 №МГЗ-Д-20- 167/8310Р3887, укладеного з ТОВ "ІК "ДОНГІДРОЕКОРЕСУРС", постачальник (ТОВ "ІК "ДОНГІДРОЕКОРЕСУРС") гарантує якість Товару протягом 18 місяців з моменту введення в експлуатацію, але не більше 24 місяців з дня поставки, за умови дотримання умов технічної експлуатації та зберігання. У зв`язку з тим, що придбані ТМЦ (градирня ДВГ-1000Н-4 в розібраному вигляді) придбані і оприбутковані в травні-жовтні 2020 року та не введенні в експлуатацію більше 24 місяців, та у зв`язку з відсутністю інформації щодо умов та місця їх зберігання, якість Товару може вже не відповідати відповідним технічним стандартам для введення в експлуатацію в подальшому.
ТОВ "МГЗ" будь-які документи щодо списання, переміщення на інший склад, передачі на зберігання третій особі, використання у власній господарській діяльності та/або її реалізації тощо до перевірки не надано, тобто, придбані ТМЦ використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, мало нарахувати податкові зобов`язання у сумі 1 845 089,00 грн. та відобразити їх у ряд. 4.1 (колонка Б), ряд. 9 (колонка Б) Декларації за березень 2023 року.
Також, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ "МГЗ" імпортував натрій їдкий технічний (далі - сода каустична) в грудні 2021 року в кількості 27,550 тон, в січні- лютому 2022 року в кількості 848,863 тон з російської федерації (до повномасштабного вторгнення на територію України). Крім цього, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ "МГЗ" імпортував натрій їдкий технічний (далі - сода каустична) в січні-лютому 2022 року та в інших попередніх періодах з російської федерації (до повномасштабного вторгнення на територію України). Фактичне розмитнення імпортованого товару (соди каустичної) в кількості 173,929 тон здійснено в березні 2024 року, що підтверджується митними деклараціями.
В зв`язку з тим, що імпортована сода каустична в кількості 173,929 тон балансовою вартістю 375 218 536,4 грн., вже є протермінованою, то така сода не може бути використана в подальшому в господарських операціях платника податків, дані операції не можуть вважатися господарською діяльністю платника податків, та ТОВ "МГЗ" відповідно до абз. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України мало нарахувати податкові зобов`язання у сумі 75 043 707 грн. (балансова вартість соди 375 218 536,40 х 20% = 75 043 707,28) та задекларувати в ряд. 4.1 (колонка Б) Декларації за березень 2024 року.
ТОВ "МГЗ" не погодилося з такими висновками податкового органу та подало заперечення в порядку п. 86.7 ст. 86 ПК України.
Згідно отриманої відповіді щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 31.07.2024 №12862/14-29-07-04/33133003, змісту якої змін до акту перевірки від 31.07.2024 не внесено.
09.09.2024 Головним управління ДПС у Миколаївській області на підставі акту перевірки від 31.07.2024 №12862/14-29-07-04/33133003 винесено оскаржені у даній справі податкові повідомлення-рішення:
- №1848714290704, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану платником податків у розмірі 788 229 084,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 197 057 271,00 грн.;
- №1849014290704, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в сумі 192 976 599,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "МГЗ" суд першої інстанції визнав протиправними та скасував ППР від 09.09.2024 №1848714290704 у повному обсязі, а ППР за №1849014290704 від 09.09.2024 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 189 601 977,00 грн.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1. статті 1 ПК України).
За пунктом 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: 4.1.1 загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; 4.1.3. невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; .
Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1 статті 6 ПК України). 
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з пунктом 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4); подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (підпункт 16.1.5).
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пунктів 44.3 та 44.4 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно пункту 180.1 статті 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є:
1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;
2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;
3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також:
особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством;
особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.
Відповідно до підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з передачі майна (конфіскованого майна, знахідок, майна, визнаного безхазяйним, скарбів, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майна, визначеного у статті 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави, у розпорядження державних установ або організацій, уповноважених здійснювати їх збереження або постачання згідно із законодавством, а також операції з безоплатної передачі зазначеного в цьому пункті майна у випадках, визначених законодавством, у володіння і користування державних органів, установ (організацій), які утримуються за рахунок бюджетних коштів, а також закладів, в яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі – Закон №996).
Згідно статті 1 Закону №996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною першою статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі – Положення №88).
Відповідно до пункту 1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Згідно з пунктом 2.1 Положення №88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Пунктом 2.2 Положення №88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16.06.2023 набрало законної сили рішення Вищого антикорупційного суду від 16.02.2023 у справі №991/265/23 за позовною заявою Мін`юсту про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", в частині стягнення у дохід держави активів: 100 % статутного капіталу ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (код ЄДРПОУ 33133003) (п. 300 абз. 3 резолютивної частини рішення).
Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 14.08.2014 №1644-VII "Про санкції" (далі – Закон №1644-VII, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
За частиною першою статті 4 Закону №1644-VII видами санкцій згідно з цим Законом є: 1-1) стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Рішення щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, ухвалюється судом у порядку, визначеному статтею 5-1 цього Закону.
Частиною третьою статті 5-1 Закону №1644-VII унормовано, що рішення суду про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, в день набрання ним законної сили надсилається Кабінету Міністрів України для визначення суб`єкта, порядку та способу його виконання. Кабінет Міністрів України уповноважений доручити здійснення заходів, пов`язаних із тимчасовим управлінням активами, які підлягають стягненню в дохід держави як санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Фонду державного майна України, військовим адміністраціям та/або іншим органам державної влади, суб`єктам господарювання державного сектора економіки.
Законом №3587-IX від 22.02.2024 до частини третьої статті 5-1 Закону №1644-VII внесено зміни щодо порядку виконання рішення суду про застосування санкцій. Так, визначено, що судове рішення про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, в день набрання ним законної сили надсилається Фонду державного майна України для здійснення повноважень у сфері управління активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування такої санкції, а також до апарату Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України. 
Активи, щодо яких ухвалено рішення про застосування такої санкції, підлягають передачі Фонду державного майна України протягом п`яти робочих днів з дня набрання законної сили вищезазначеним судовим рішенням.
Фонд державного майна України здійснює повноваження у сфері управління (у тому числі шляхом реалізації) активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування такої санкції, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Грошові кошти, отримані в результаті реалізації таких активів, зараховуються до Державного бюджету України та спрямовуються до фонду ліквідації наслідків збройної агресії.
Як вбачається з акту перевірки, на підставі яких було прийнято спірні ППР, в основу висновку контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 та підпункту "а" пункту 198.5 статті 198 ПК України покладено те, що у зв`язку з конфіскацією майна позивачем занижено (не нараховано) податкові зобов`язання по факту безоплатної передачі в дохід держави придбаних на митній території та імпортованих позивачем товарів на загальну суму ПДВ 886 368 025грн.; оприбуткованих позивачем в період з липня 2015 по березень 2023 року основних засобів (балансовою вартістю 461 585 962,18грн.) на суму ПДВ 92 317 193 грн. за рахунок чого формувалося від`ємне значення в період з листопада 2021 по березень 2024 рок, всього в розмірі 978 685 218.00 грн.
Судом встановлено, що на час проведення податкової перевірки рішення Вищого антикорупційного суду України від 16.02.2023 по справі №991/265/23 виконано в частині стягнення у дохід держави активів – 100% статутного капіталу ТОВ "МГЗ". А саме з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.09.2024 вбачається, що 19.03.2024 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу засновників) на підставі зазначеного судового рішення. Єдиним учасником юридичної особи став Фонд державного майна України (т. І арк. 20-28).
Водночас, судом першої інстанції було правильно враховано те, що згідно наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 10.10.2024 власником об`єктів нерухомого майна, зазначених у рішенні Вищого антикорупційного суду України від 16.02.2023 по справі №991/265/23, є ТОВ "МГЗ" (т. ІІ арк. 67-88).
При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1); реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру (пункт 9).
Як вірно визнав суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні належні докази передачі в дохід держави рухомого майна, зазначеного в рішенні Вищого антикорупційного суду України від 16.02.2023 по справі №991/265/23.
Крім того, згідно до частини одинадцятої статті 34 Закону України "Про дорожній рух", власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Під час розгляду даної справи відповідачем не доведено, що станом на березень 2024 року (період, в який за твердженням контролюючого органу позивач мав нарахувати податкові зобов`язання в зв`язку з конфіскацією активів) рішення Вищого антикорупційного суду України від 16.02.2023 по справі №991/265/23 було фактично виконано в частині стягнення в дохід держави індивідуально визначеного нерухомого і рухомого майна, позаяк відповідачем не надано до суду доказів фактичного здійснення операції з передачі цього майна від ТОВ "МГЗ" уповноваженій Державою особі (тобто, не надано первинних документів, складених в результаті такої операції), державної реєстрації нерухомого і рухомого майна за цією особою.
Колегія суддів вважає помилковими твердження апеляційної скарги ГУДПС про те, що оскільки згідно із Єдиним реєстром юридичних осіб 19.03.2024 засновником ТОВ "МГЗ" став Фонд державного майна України, то з цієї дати Фонд набув права власності на корпоративні права ТОВ "Миколаївський глиноземний завод", а разом із ними – на все майно даного підприємства, з наступних міркувань.
Рішення Вищого антикорупційного суду від 16.02.2023 у справі №991/265/23 стягнуто у дохід держави активи: 100 % статутного капіталу ТОВ "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД".
Відповідно до статті 167 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) корпоративні права – це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Аналогічне визначення наведено у підпункті 14.1.90. пункту 14.1. статті 14 ПК України.
Водночас, згідно частини першої та другої статті 115 ЦК України господарське товариство є власником:
1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;
2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;
3) одержаних доходів;
4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.
Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що корпоративні права (статутний капітал юридичної особи) це сукупність майнових та/або грошових внесків засновників (учасників), що формує фінансову основу для старту діяльності, гарантує інтереси кредиторів та визначає частку кожного засновника, тоді як майно - це активи, які належать юридичній особі, включаючи те, що було внесено як статутний капітал, а також інше майно, придбане в процесі господарювання, що використовується для досягнення її цілей.
Таким чином контролюючий орган помилково ототожнює корпоративні права засновників ТОВ "МГЗ", на які були накладені санкції, із усім майном, що належить даній юридичній особі.
Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що державна реєстрація права власності на корпоративні права ТОВ "МГЗ" у розмірі 100% статутного капіталу за Фондом державного майна України у березні 2024 року призвела до переходу права власності на все майно ТОВ "МГЗ" до Фонду державного майна України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправне ненарахування ТОВ "МГЗ" податкових зобов`язань з ПДВ по операціям з безоплатної передачі товаро-матеріальних цінностей і основних засобів в дохід держави в розмірі 978 685 218,00 грн.
Також, колегія суддів наголошує, що підпунктом 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України чітко установлено, що операції з передачі конфіскованого майна спеціально уповноваженій державою особі не можуть бути об`єктом оподаткування. Відтак, доводи апеляційної скарги податкового органу в цій частині є хибними та безпідставними.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог адміністративного позову та апеляційних скарг позивача та третьої особи колегія суддів виходить з наступного.
Документальною перевіркою позивача встановлено завищення по операціях з придбання послуг у контрагента - постачальника ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" у грудні 2021 року - березні 2022 року на суму ПДВ 3 374 622,00 грн., які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.
Такі висновки контролюючого органу гуртуються на тому, що:
- операції з придбання послуг не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, оскільки акти приймання - передачі наданих послуг не розкривають сутті проведення господарської операції з наданих консультативно-юридичних послуг, Додаток №2 "Заявки на надання услуг", Додаток №3 "Звіт про надання послуг з переліком" до договору, та/або інші розшифровки наданих послуг не надавались;
- договір 18.11.2020 №18/11/20/МГЗ-Д-20-477 станом на момент оформлення документів з надання юридично-консультативних послуг в грудні 2021 року - березні 2022 року є не дійсним, термін дії договору рік з дати підписання, додаткову угоду щодо пролонгації терміну даного договору платником податку не надано в ході проведення перевірки;
- не можливо визначити економічну доцільність, ефективність придбаних таких послуг, враховуючи наявний власний кваліфікований персонал та залучення інших сторонніх організацій.
Як вже зазначалося вище, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом частини другої статті 9 Закону №996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Проте якщо ж господарська операція фактично не відбулась, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає й вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.
Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Такі висновки зроблені Верховним Судом у низці постанов, до прикладу (але не виключно) у постановах від 24 січня 2018 року у справі №2а-19379/11/2670, від 28 жовтня 2019 року у справі №280/5058/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18, від 6 травня 2020 року у справі №640/4687/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 міститься висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що, відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини між Позивачем і ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" виникли на підставі договору №18/11/20/ НГЗ-20-477 від 18.11.2020 (далі - Договір), предметом якого є надання останнім Позивачу послуг з: 1) проведення аналізу ризиків Замовника у сфері: податкового законодавства, в тому числі трансфертного ціноутворення, інвестиційного, корпоративного законодавства, земельних відносин, забезпечення енергоресурсами, застосування економічних санкцій, взаємодії з контролюючими та правоохоронними органами (податковими та митними органами, СБУ, НАБУ, ДБР, поліція, прокуратура, податкова міліція), взаємодії з органами нагляду та контролю (екологічними інспекціями, Держпраці, МНС), з інших питань за дорученням замовника; 2) розробка стратегії та плану робіт, направлених на урегулювання ризиків; 3) реалізація розробленої стратегії та плану робіт, направлених на урегулювання ризиків; 4) ініціювання від імені замовника судових процедур та інших необхідних дій, направлених на урегулювання ризиків із залученням третіх осіб; 5) ведення переговорів від імені замовника, представництво інтересів замовника перед третіми особами; 6) інші види послуг за заявкою на надання послуг, форма якої наведена у Додатку №2.
До Договору сторони уклали додаткову угоду від 28.09.2021, якою строк дії Договору було продовжено до 18.11.2022.
За актом надання послуг №272 від 31.12.2021 ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передав, а ТОВ "МГЗ" прийняв послуги згідно звіту про надання послуг за грудень 2021 року вартістю 4 891 302,00 грн., в т.ч. ПДВ 815 217,00 грн). Оплата наданих послуг здійснена 06.12.2021 платіжним дорученням №06637. За фактом оплати ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено на отримувача послуг (ТОВ "МГЗ") податкову накладну №1 від 06.12.2021.
За актом надання послуг №1 від 31.01.2022 ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передав, а ТОВ "МГЗ" прийняв послуги згідно звіту про надання послуг за січень 2022 року вартістю 4 909 446,00 грн., в т.ч. ПДВ 818 241,00 грн. Оплата наданих послуг здійснена 05.01.2022 платіжним дорученням №00040). За фактом оплати ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено на отримувача послуг (ТОВ "МГЗ") податкову накладну №1 від 05.01.2022.
За актом надання послуг №27 від 28.02.2022 ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передав, а ТОВ "МГЗ" прийняв послуги згідно звіту про надання послуг за лютий 2022 року вартістю 5 181 102,00 грн., в т.ч. ПДВ 863 517,00 грн. Оплата наданих послуг здійснена 04.02.2022 платіжним дорученням №06618. За фактом оплати ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено на отримувача послуг (ТОВ "МГЗ") податкову накладну №1 від 04.02.2022.
За актом надання послуг №37 від 31.03.2022 ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передав, а ТОВ "МГЗ" прийняв послуги згідно звіту про надання послуг за березень 2022 року вартістю 5 265 882,00 грн., в т.ч. ПДВ 877 647,00 грн. Оплата наданих послуг здійснена 11.03.2022 платіжним дорученням №01163. За фактом оплати ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено на отримувача послуг (ТОВ "МГЗ") податкову накладну №1 від 11.03.2022.
До кожного з зазначених вище актів виконаних робіт було додано звіти про надані послуги.
Таким чином колегія суддів вважає, що у позивача у повному обсязі наявні належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з вищевказаним контрагентом, що виключає неможливість їх використання для відображення у бухгалтерському та податковому обліку позивача.
Натомість, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження недобросовісності Позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Позивачем розглядуваних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.
Оцінка доцільності економічних рішень платника в процесі провадження ним господарської діяльності, ефективності використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності, раціональності не належить до повноважень податкового органу. Таким чином, Суд наголосив на тому, що вирішувати, які саме господарські операції слід здійснити в межах господарської діяльності, повинен сам платник, а економічна ефективність та доцільність витрат є якісним показником, який не впливає на податковий облік платника. Про це зазначив Верховний Суд в постанові від 21.07.2020р. в постанові №816/191/17.
Отже, провадячи свою підприємницьку діяльність на власний ризик, платник несе всі негативні наслідки можливої економічної неефективності своїх рішень. При цьому, такий платник не має обов`язку бути економічно ефективним і раціональним та може приймати нестандартні з економічної точки зору рішення, що є елементом його правосуб`єктності як учасника ринкових правовідносин. Важливо наголосити й на тому, що за відсутності доказів умисного застосування платником заниженої ціни продажу без наявності ділової мети, а виключно з метою мінімізації податків, у податкового органу відсутні підстави оцінювати обґрунтованість цінової політики платника в процесі провадження ним господарської діяльності.
Таким чином, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині того, що контролюючим органом правильно встановлено завищення від`ємного значення, що включається до податкового кредиту декларації за березень 2024 року по операціям з придбання послуг у ТОВ Девелопмент Констракшн Холдінг" з грудня 2021 року по березень 2022 року в розмірі 3 374 622,00 грн.

Щодо висновків контролюючого органу про завищення позивачем показників рядків 19, 21 декларації з ПДВ за квітень 2024 на 380 грн.
Так, Акт перевірки містить посилання на те, що перевіркою правомірності формування рядку 7 "Коригування податкових зобов`язань" декларації з ПДВ задекларовано коригування податкових зобов`язань з ПДВ на суму "- 380 грн.", але згідно даних з Єдиного реєстру податкових накладних, в ньому відсутній зареєстрований у квітні 2024 року відповідний розрахунок коригування податкових зобов`язань на цю суму, що призвело до заниження рядків 7, 9 та відповідно до завищення показників рядків 19, 21 декларації з ПДВ за квітень 2024 на 380 грн.
В спростування цього висновку позивачем надано до суду розрахунок коригування №78 від 15.04.2024 (т. І арк. 66), яким податкове зобов`язання за податковою накладною №700 від 10.08.2022 зменшено на 380 грн.
Позивач пояснив, що зазначене коригування було здійснено на підставі листа ПрАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" від 15.04.2024 №05/73 з проханням перенести сплачені останнім авансом 19.01.2022 на користь Позивача грошові кошти в сумі 2280,00грн. (у т.ч. ПДВ 380 грн.) за глинозем металургійний як оплату за користування вагонами на ст. Буча, згідно рахунку від 10.08.2022 №1282536988, виставленого на підставі акту наданих послуг з тимчасового користування вагонами від 10.08.2022.
На підтвердження належної реєстрації зазначеного розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач додав до позову квитанцію від 19.04.2024, реєстраційний номер 9100365511 (т. І арк. 67).
Отже, наявний в матеріалах справи розрахунок коригування №78 від 15.04.2024 і квитанція про його реєстрацію є належним доказом на спростування висновку контролюючого органу про завищення позивачем показників рядків 19, 21 декларації з ПДВ за квітень 2024 на 380 грн.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 1 845 089 грн.
Так, в матеріалах справи є договір від 13.04.2020 №МГЗ-Д-20-167/831ОР3887, укладений між позивачем як покупцем і ТОВ "ІК Донгідроекоресурс" як постачальником, предметом якого є обладнання та запасні частини до нього (т. І. арк. 128-131), пунктом 5.2 якого передбачено, що постачальник гарантує якість товару впродовж 18 місяців з моменту введення в експлуатацію, але не більше 24 місяців з дня поставки при умові дотримання умов технічної експлуатації та зберігання.
При цьому, як встановив суд першої інстанції, у справі не є спірним, що в межах вказаного договору було виконано поставку товару (обладнання градирні), що підтверджено відповідними доказами (первинними та іншими документами), дослідженими відповідачем під час проведення перевірки.
Актом перевірки встановлено, що ТОВ "МГЗ" віднесло до складу податкового кредиту за січень 2023 року податкової декларації з ПДВ суму ПДВ в розмірі 1 845 089,28 грн. з загальної суми коштів, що підлягає сплаті, в розмірі 11 070 535,68 грн. При цьому, контролюючий орган зазначив, що придбана градирня наразі не змонтована та не введена в експлуатацію; ТОВ "МГЗ" не надало до перевірки документів щодо списання, переміщення на інший склад, передачі на зберігання іншій особі, реалізації, використання у власній господарській діяльності цієї градирні; згідно п. 5.2. договору від 13.04.2020 №МГЗ-Д-20-167 на придбану градирню встановлено гарантію якості товару протягом 18 місяців з дня введення в експлуатацію та не більше 24 місяців з дня поставки.
Таким чином відповідач вважає, ТОВ "МГЗ" використовує згадане обладнання у не господарських операціях, тому виконання вимог пп. г) п. 198.5. ст. 198 ПК України позивач мав нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 845 089,00 грн. у декларації з ПДВ за березень 2023 по операціям з придбання градирні у контрагента ТОВ "ІК "ДОНГІДРОЕКОРЕСУРС".
Водночас, в матеріалах справи є результати інвентаризації товаро-матеріальних цінностей комори №1057 "Обладнання для монтажу (рахунок 1524)", проведеної за наказом №МГЗ-23-Н058/01 від 29.09.2023 в період 01.10.2023 по 18.10.2023 (т.4 арк. 88-90), і складений в ході інвентаризації опис містить посилання на наявність обладнання градирні.
Також, відомості про те, що обладнання градирня обліковується на складі включено і до оборотної відомості 1057 станом на квітень 2024 (т. І арк. 134-135).
Відтак, вказані докази підтверджують відображення обладнання градирні в бухгалтерському обліку позивача.
При чому доводи апеляційної скарги відповідача з приводу спливу передбаченого пунктом 5.2. договору від 13.04.2020 №МГЗ-Д-20-167/831ОР3887 гарантійного строку на обладнання є неаргументованими та не свідчать про неможливість використання позивачем в своїй господарській діяльності обладнання градирні за межами цього строку, з наступних міркувань.
Частиною другою статті 675 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
За приписами частини першої статті 677 ЦК України законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності).
Наведені норми свідчать, що законодавець розрізняє поняття гарантійного строку та строку придатності.
Суть гарантійного строку у відносинах між позивачем і ТОВ "ІК ДОНГІДРОЕКОРЕСУРС" викладено у пункті 5.3 договору від 13.04.2020 №МГЗ-Д-20-167/831ОР3887, яким передбачено, що постачальник зобов`язується впродовж строку дії гарантії якості на товар за свій рахунок в строк не більше 45 (сорок п`ять) календарних днів з дня отримання відповідного повідомлення покупця здійснити заміну неякісного товару.
Тобто, сплив гарантійного строку має наслідком звільнення постачальника від обов`язків щодо здійснення заміни неякісного товару, проте, це не свідчить про непридатність обладнання градирні до використання.
При цьому, матеріалами справи підтверджується факт придбання обладнання з метою використання у власній господарській діяльності.
Ураховуючи не доведення контролюючим органом факту використання позивачем обладнання градирні в операціях, що не є господарською діяльністю, тобто, факту придбання градирні з метою використання в операціях, що не є господарською діяльністю, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про необґрунтованість застосування до позивача норм пунктів 189.1, 198.5 статті 189 ПК України.

Щодо висновків акту перевірки про використання позивачем в негосподарській діяльності соди каустичної в кількості 173,929 тон, на яку сплив гарантійний строк зберігання, що на переконання ГУДПС унеможливлює її використання у господарській діяльності.
Позивач, заперечуючи проти такого висновку, зазначив, що закінчення гарантійного строку зберігання придбаної позивачем соди каустичної, саме по собі не є підставою для висновку про непридатність до використання цієї соди у господарській діяльності позивача (в процесі виробництва глинозему), в обґрунтування чого посилався на висновок №142000-3102-0170 від 06.03.2024 Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (т. І арк. 153).
Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2021 між позивачем (Покупець) і ТОВ "Новомосковський хлор" (Продавець) укладено контракт №22-ХЛ/001/21-571, за умовами якого Продавець зобов`язався поставити, а позивач прийняти і оплатити товар – натрій їдкий (гідроксид натрія) в кількості, за ціною, на умовах і в строки, визначені в цьому контракті та/або специфікаціях, що є невід`ємною частиною контракту (т. І арк. 145-150).
Постачання товару відповідно до контракту №22-ХЛ/001/21-571 від 08.12.2021 відбувалось в грудні-лютому 2021 року. При цьому, фактичне розмитнення частини товару здійснено у березні 2024 року за митними деклараціями від 11.03.2024 №UA504180000001161, від 18.03.2024 UA50418000001265 (арк. 143, 144 т. 1).
В матеріалах справи є паспорти виробника партія 166/2 цистерна 1400599, партія 166/1 цистерна 1400201, відповідно до яких товар виготовлено 18.01.2022 (арк. 152, т.1).
Судом встановлено, що Миколаївською митницею були відібрані проби товару за поданою позивачем митною декларацією від 22.02.2024 №24UA504180000837U0 для проведення його експертизи з метою визначення, зокрема, того, чи є наданий зразок товару каустичною содою (виробник ТОВ "Новомосковський хлор", дата виробництва згідно паспортів якості - 18.01.2022).
За результатами досліджень встановлено, що надана проба являє собою гідроксид натрію у водному розчині з вмістом NaOH 47,55%.
Крім того, згідно висновку №142000-3102-0317 від 04.09.2024 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби про проведення дослідження (експертизи) проб товару, відібраного Миколаївською митницею за митною декларацією від 20.08.2024 №24UA504180002295U2 (виробник ПАТ "Химпром", дата виробництва згідно сертифікатів якості - лютий 2022, гарантійний строк зберігання 1 рік) з метою визначення, зокрема, того чи є наданий зразок товару каустичною содою та визначення його хімічного складу. За висновком експерта, надана проба являє собою гідроксид натрію у водному розчині з вмістом NaOH 46,8% (т. ІІІ арк. 124-126).
Позивач наголошував, що основним видом його господарської діяльності є виробництво глинозему способом Байєра, суть якого полягає у вилуговуванні бокситів у лужному розчині (водний розчин NaOH) з метою хімічного вилучення з бокситу гідроксилу алюмінію та подальшого отримання з нього оксиду алюмінію (глинозему). Саме для цього позивач закуповував соду каустичну, яку застосовував з масовою часткою NaOH 44,5% - 48,3%. Спосіб виробництва та марка соди каустичної для використання у виробництві глинозему значення не мають. Зменшення масової частки NaOH у розчині соди каустичної потребує лише збільшення необхідного об`єму ємностей для зберігання цього розчину та збільшенню необхідного часу для хімічної очистки обладнання. Інші домішки, що містяться у натру їдкому, такі як сода кальцинована Na2CO3, хлористий натрій NaCL, оксиди заліза і алюмінію Fe2O3 і Al2O3 та інші, для виробництва глинозему не потрібні та їх вміст у соді каустичній впливу на виробництво не здійснює. При цьому, Позивач при виробництві глинозему використовує так званий "оборотний розчин" (розчин каустичної соди, який після використання на усіх етапах виробництва глинозему постійно повертається на початковий етап), строк обігу якого у технологічному процесі складає більше 1 року, а убуток об`єму цього розчину поповнюються додаванням необхідного обсягу каустику.
Натомість, під час проведення податкової перевірки відповідачем зроблено категоричний висновок про неможливість такого використання лише на підставі даних про гарантійний строк зберігання соди каустичної, без належної оцінки пояснень позивача щодо етапів переробки бокситів на ТОВ "МГЗ" способом Байєра при виробництві глинозему.
Водночас, висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби №142000-3102-0170 від 06.03.2024, №142000- 3102-0317 від 04.09.2024 свідчать, що відібрані в лютому і серпні 2024 року проби товару, виготовленого у лютому 2022 року, в частині вмісту гідроксиду натрію відповідають ГОСТ Р 55064-2012.
Таким чином не є доведеними доводи ГУДПС, що сплив гарантійного строку зберігання соди каустичної має безумовним наслідком втрату її властивостей, необхідних для використання такої соди каустичної у виробництві глинозему.
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки акту перевірки про виникнення у позивача обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 75 043 707,00 грн. за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 розділу V ПК України є необґрунтованими.

Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача та третьої особи знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, тому є підстава для часткового скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з ухваленням нового рішення у відповідній частині.
Водночас, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи та спростовуються встановленими судом обставинами. Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не вбачається.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак апеляційні скарги позивача та третьої особи підлягають задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

У відповідності до статті 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем та третьою особою по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення.
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову.
Ухвалити у відповідній частині нове рішення суду, яким зазначені позовні вимоги задовільнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №1849014290704 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 374 622,00 грн.
В інший частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД", судові витрати зі сплати судового збору у розмірі в сумі 36 336,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі в сумі 36 336,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 5 грудня 2026 року.