Справа № 509/3218/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року          с-ще.Овідіополь 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого?судді Спічака Вадима Олексійовича, 
за участю: 
секретаря судового засідання?Лизогубенко Владлени Олександрівни 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,- 

ВСТАНОВИВ: 

Стислий виклад позиції позивача 
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 900 000,00 (дев`ятсот тисяч) гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 000,00 (дев`ять тисяч) гривень. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.01.2021 року був укладений договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 надала у позику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. 
На підтвердження отримання позики відповідачем ОСОБА_2 було надано боргову розписку від 12.01.2021 року. 
За змістом боргової розписки підтверджується факт запозичення та отримання безпосередньо на руки грошових коштів в сумі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. 
Позичальник, ОСОБА_2 , зобов`язалась повернути грошову суму в розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень не пізніше 31.12.2023 року. 
Проте, зобов`язання відповідачем не було виконано, запозичені кошти позикодавцю ОСОБА_1 боржником не повернуті, у звязку із чим позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою. 
Рух справи у суді 
Увалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2025 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності. 
В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8 статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом. 
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 12.01.2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики. 
Відповідно до п. 1.2 Договору ОСОБА_1 надала у позику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. 
Відповідно до п. 2.4. Договору Позичальник ОСОБА_2 , зобов`язалась повернути грошову суму позикодавцю в розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень не пізніше 31.12.2023 року. 
На підтвердження отримання позики відповідачем ОСОБА_2 було надано боргову розписку від 12.01.2021 року. 
Борговою розпискою підтверджується факт запозичення та отримання «безпосередньо на руки грошових коштів в сумі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень». 
Відповідно до змісту боргової розписки ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання повернути грошову суму в розмірі 900 000,00 (дев`ятсот тисяч) гривень в повному обсязі не пізніше 31.12.2023 року або раніше визначеної дати повернення грошових коштів в будь-який інший строк за вимогою ОСОБА_1 . 
Під час розгляду справи відповідач не надала суду доказів повернення грошових коштів ОСОБА_1 , факт запозичення грошових коштів не спростувала. 
Відповідно до Довідки від 28.08.2023 року № 5125-7001871233 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до проведеної судом перевірки інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери довідка ВПО № 5125-7001871233 від 28.08.2023 є діючою. 
Норми права, застосовані судом, та висновки суду 
Згідно?ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Статтею 4 ЦПК України?передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст. 1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. 
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. 
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16ц. 
Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року, постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14). 
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). 
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором позики і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, в межах пред`явлених позовних вимог, підлягає стягненню сума боргу у розмірі 900000,00 (дев`ятсот тисяч) гривень. 
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову. 
Позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, оскільки є особою з інвалідністю 2ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням. 
Оскільки позивач при поданні даного позову звільнений від сплати судового збору, суд, з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача в дохід Держави у розмірі 9000,00 гривень (1 відсоток від суми заборгованості). 

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355, суд,- 

ВИРІШИВ: 

Позов?? ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити. 

Стягнути з з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованність за договором позики від 12.01.2021 року у розмірі 900 000,00 (дев`ятсот тисяч) гривень. 

Стягнути з з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 000,00 (дев`ять тисяч) гривень. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Повний текст судового рішення виготовлено 22.01.2026 року. 

Суддя            Спічак В.О.