ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/2614/25      Головуючий 1 інстанції: Шарко О.П.
Провадження №33/818/662/26   Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
при секретарі Вакула Н.С., 
за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Козаренко Н.Ю. на постанову судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 15 квітня 2025 року приблизно о 22 годині 20 хвилин в районі будинку 13 по вул. Сонячній, у м. Харкові, керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 18-А, відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Козаренко Н.Ю. просить постанову Немишлянського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2025 року скасувати, та закрити провадження, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_1 з самого початку заперечував керування транспортним засобом та пояснював, що керував авто його товариш, який пішов додому. Більш того, з відеозапису події вбачається, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , коли він сидів на лавочці біля житлового будинку. Поряд із цим, зазначений відеозапис не містить електронного підпису працівника поліції, що свідчить про недопустимість доказу. Звертають увагу, що матеріали справи не містять факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, як і його зупинку. На думку апелянта, у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки транспортного засобу, оскільки вони не зупиняли транспортний засіб ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, у них були відсутні підстави для вимагання пройти останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння. Звертають увагу на те, що свідки не попереджені про кримінальну відповідальність, а їх покази є суперечливі, оскільки вони зазначають на транспортний засіб із номерним знаком НОМЕР_2 , а не НОМЕР_1 , як зазначено в протоколі. Більш того, порушений порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, оскільки як вбачається з фабули нібито вчиненого правопорушення ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, що суперечить конструкції ч.1 ст.130 КУпАП. Також, ОСОБА_1 не відсторонений від керування транспортним засобом, авто не вилучено на платну стоянку або передано іншій особі, а також не було вилучено посвідчення водія. Звертається увага на довідку ОСОБА_2 , відповідно до якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія. Посилається на практику Верховного Суду та ЄСПЛ.

Поряд із цим, захисник Козаренко Н.Ю. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, визнавши причини пропуску поважними, оскільки повний текст постанови було опубліковано у ЄДРСР тільки 24 грудня 2025 року, а у інший спосіб вказана постанова не вручалась, у зв`язку з чим не мали можливості у строк, передбачений чинним законодавством, своєчасно подати апеляційну скаргу. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 – адвоката Козаренко Н.Ю.

У судове засідання Харківського апеляційного суду захисник Козаренко Н.Ю. не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялася належним чином. 
Зокрема, розгляд апеляційної скарги захисника Козаренко Н.Ю. був призначений в Харківському апеляційному суді на 16 годину 15 хвилин 04 лютого 2026 року.
На адресу, яка міститься в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.87), яка повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (92-93). 
Разом з цим, захисник ОСОБА_4 про місце, день та час розгляду її апеляційної скарги була повідомлена в підсистемі “Електронний суд”, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк. 87 звор).
Враховуючи наведене, а також те, що матеріали справи мають відомості щодо повідомлення учасників справи про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, а саме захисника Козаренко Н.Ю., та не містять будь-яких заяв чи клопотань сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, вислухавши думку ОСОБА_1 , який вважав за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутністю його захисника, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу захисника Козаренко Н.Ю. за її відсутності.

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що він не керував транспортним засобом, а також зазначав про те, що свідки його обмовили. Крім того, зазначав, що у зв`язку із тим, що він є далекобійником, йому дуже потрібно право керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Так, згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності того підстав, є обов`язком водія, а не його правом. 
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме:відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №301773 від 16 квітня 2025 року, в якому зазначено про те, що 15 квітня 2025 року о 22 годині 20 хвилин в м.Харкові, вул. Сонячна, 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Sens, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager ARJL0304 або в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Свідками є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Дата, час, місце розгляду адміністративної справи: Фрунзенський райсуд м. Харкова»; «Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи: ( ОСОБА_1 ); «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення», де ОСОБА_1 зазначив, що «я не перебував за кермом, сотрудники приехали, когда я сидел с водителем возле своего дома»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений(а), копію протоколу отримав(ла), внесені про мене дані-правильні): ОСОБА_1 ) (арк.1).

Згідно рапорту поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП, ОСОБА_7 , 15 квітня 2025 року під час патрулювання Немишлянського району було отримано виклик «Порушення ПДР» за адресою: м. Харків, вул. Сонячна, 13. По приїзду на місце було виявлено водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трансопртного засобу Daewoo Sens 19048ХВ, під час спілкування з яким вбачалися ознаки алкогольного сп`яніння. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, порушивши п.2.5 ПДР. Під час складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, серії ЕПР1 №301773 мною була допущена помилка, а саме невірно зазначено прізвище водія. Прошу вважати вірним ПІБ ОСОБА_1 (арк.13).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на захист, звернувшись за допомогою до професійного адвоката, не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. 
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що стороною захисту подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до рапорту поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП, ОСОБА_7 , 15 квітня 2025 року екіпажем 4102 надійшов виклик «Порушення ПДР» за адресою: м.Харків, вул. Сонячна, 13, приїхавши на місце події було виявлено заявників, у подальшому свідків, які повідомили, що автомобіль Daewoo Sens, н.з. НОМЕР_3 , до приїзду поліції на подвір`ї поводив себе зухвало водій швидко їздив, газував так що свістила резина та гучно слухав музику. Свідками даної події були гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які вказали на громадянина, який перебував за кермом авто весь час та пізніше встановлений працівниками поліції як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Було відібрано письмове пояснення у свідків події, які вказали на те, що гр. ОСОБА_1 був за кермом даного автомобіля та знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager ARJL 0304 або в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився. При перевірці документів на транспортний засіб за базами ІПНП номерний знак НОМЕР_3 не значився ні за одним транспортним засобом. Гр. ОСОБА_1 повідомив, що віддав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу своєму другові, який зараз спить та не бере від нього слухавку. Надавши доступ до вузлів та агрегатів транспортного засобу було встановлено, що номерний знак, що належить даному транспортному засобу Daewoo Sens НОМЕР_1 , належність ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На водія було складено адміністративний матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП, порушення п.2.5 ПДР України. Протокол ЕПР1 №301773. Гр. ОСОБА_9 було відсторонено від керування транспортним засобом. Авто залишилось на місці зупинки без порушень ПДР. Від свідків було відібрано 2 пояснення. БК 470927, 474449. ЄО4726 (арк.8).
Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_5 , 15 квітня 2025 року о 22 годині 20 хвилин він йшов по подвір`ю за адресою: м.Харків, вул. Сонячна, буд.13, та побачив, що авто ОСОБА_10 , НОМЕР_3 заїхав до території подвір`я дуже агресивно, коли водій натискав на газ, то резина свістіла, а також дуже гучно грала музика. Коли він підійшов ближче, то побачив за кермом авто невідомого мені чоловіка (на якого я пізніше вказав поліції). Він підійшов до хлопця, який був за кермом, щоб дізнатися, що відбувається. Він мав ознаки: поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя та очей, дуже збуджені рухи, порушення мови, порушення координації рухів. На його думку, водій ОСОБА_10 перебував в стані сп`яніння, якого конкретно він затрудняється відповісти. На зауваження зробити музику тихіше не реагував. Після чого розстібнув куртку, зняв сумку через плече та намагався перевезти словесний конфлікт у бійку. Далі невідомий мені громадянин трохи заспокоївся та він вирішив піти додому (арк.6).
Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_11 , 15 квітня 2025 року о 22 годині 20 хвилин вона перебувала на вулиці, сиділа на лавочці за адресою: м.Харків, вул. Сонячна, буд.13, та почула свист від гуми, який був характерним тому, а авто сильно газує. Побачила авто Део Ланос, н.з. НОМЕР_3 за кермом якого перебував невідомий їй молодий хлопець, на якого вона пізніше вказала поліції. Мій чоловік гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підійшов до молодика і той почав одразу конфліктувати, а також в ході розмови сказав, що «він як хоче так і їзде». Після чого вони викликали поліцію. Також має відеозапис конфлікту (арк.7).
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути доказами у справі. Хоча, вказаних свідків не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, але їх відомості підтверджуються рештою доказів по справі. Крім того, апелянтом не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 .
При цьому, належить врахувати, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що зазначені свідки це його сусіди, з якими у нього нейтральні стосунки, що, вочевидь, свідчить про відсутність підстав для його обмови. 
Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, захисник ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі та до початку апеляційного розгляду не було заявлено. 
Відповідних клопотань також не надходило і від ОСОБА_1 .
Отже, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності пояснень цих свідків, оскільки вони були безпосередніми очевидцями цієї події.

В матеріалах справи також міститься відеозапис від 15 квітня 2025 року за участю ОСОБА_1 (арк.3), з якого вбачається, що працівники поліції, прибувши на місце події, підійшли до чоловіка, який сидів на лавочці біля під`їзду, на якого вказали свідки, представились, повідомили про відеофіксацію, а також те, що їх було викликано, у зв`язку з тим, що відбулась невелика конфліктна ситуація з водієм ОСОБА_10 . Чоловік заперечив факт керування, а також те, що він є власником цього транспортного засобу. На вимогу працівника поліції, чоловік надав паспорт громадянина України у застосунку «Дія». Ним виявився ОСОБА_1 , який зазначив, що це авто належить його другу, який вже пішов додому, а також те, що він сидить під під`їздом та палить цигарки, нічого не порушував, усі штрафи сплатив. Дівчина, показала працівнику поліції відео, де був зафіксований конфлікт. У двох свідків працівниками поліції були відібрані письмові пояснення. Працівник поліції пояснив ОСОБА_1 , що є два свідки, які бачили керування, у зв`язку з чим у них є підстави вважати, що саме він керував транспортним засобом. ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що він не знаходився за кермом. Вказував, що за кермом його автомобіля був товариш, який його і привіз. Крім того, зазначив, що цей автомобіль його, але за документами він йому не належить. Працівники поліції попросили на місце події викликати товариша, який був за кермом, на що ОСОБА_1 повідомив, що не вбачає у цьому потреби, оскільки автомобіль стоїть без порушень ПДР та нікому не заважає. Працівник поліції повідомив, що авто стоїть з порушеннями. На вимогу надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 повідомив, що він його ще не переоформив, авто по документам не його, техпаспорт знаходиться в авто, а ключи перебувають у товариша, який його привіз та пішов додому. Працівник поліції запропонував зателефонувати товаришу, щоб той перепаркував автомобіль, оскільки він стоїть з порушеннями ПДР, а також для того, щоб надати відповідні документи на транспортний засіб, на що ОСОБА_1 повідомив, що він не може зателефонувати товаришу, оскільки у нього сім`я та маленька дитина, у зв`язку з чим, він зателефонує іншій людині. ОСОБА_1 повідомив працівника поліції, що у нього було день народження, і він приїхав на цій машині, але не був за кермом, що можуть підтвердити інші свідки. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Крім того, працівник поліції повідомив, що у них є підозра про те, що саме він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер. ОСОБА_3 зазначив, що він не керував транспортним засобом, відсутнє відео його керування та відсутні будь-які інші докази перебування його за кермом. Працівником поліції повідомлені ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, поліцейський повідомив, що є два свідки, які вказали на те, що саме він є водієм транспортного засобу, а під час спілкування з ним, були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Драгер, на що ОСОБА_1 відмовився. Працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному медичному закладі, на що останній повідомив, що буде спілкуватись тільки разом із своїм адвокатом. На неодноразові пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 повідомив, що він не був за кермом та не затриманий, у зв`язку з чим, він не буде нічного проходити (23:15:26). Крім того, з відеозапису об`єктивно вбачається, що автомобіль з н.з. НОМЕР_3 був припаркований біля сміттєвих баків, у якого було відчинено з боку водія вікно. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що у них є підозра, що номерний знак НОМЕР_3 не належить зазначеному автомобілю, у зв`язку з чим, запропонував відкрити авто та надати доступ до агрегатів автомобіля. ОСОБА_1 повідомив, що авто зачинено, а ключів у нього нема. Вікно з боку водія було вже зачинено. На місце події приїхав адвокат, який мав намір взяти ключи у товариша ОСОБА_1 від транспортного засобу, щоб його перепаркувати. У подальшому, ОСОБА_1 добровільно відкрив автомобіль, та надав доступ працівникам поліції до агрегатів транспортного засобу. Працівниками поліції було встановлено, що даному транспортному засобу належить номерний знак НОМЕР_1 . У подальшому, автомобіль було перепарковано на інше місце без порушень ПДР. Після складання адміністративних матеріалів, свідки, які були на місці події, підписали протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 було оголошено акт огляду, з яким був ознайомлений його адвокат. ОСОБА_1 підписав акт огляду, та отримав його копію. ОСОБА_1 було оголошено протокол про адміністративне правопорушення, з яким було ознайомлено його адвоката. ОСОБА_1 написав у протоколі свої пояснення, підписав протокол та отримав його копію. Крім того, ОСОБА_1 було відсторонено від подальшого керування транспортним засобом.
З відомостей цього відеозапису, об`єктивно вбачаються обставини події та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі.
Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав не проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп`яніння чи ні.
Апеляційний суд також враховує, що стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї. 
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що стороною захисту не заявлено клопотань про допит свідків, які могли підтвердити чи спростувати, що 15 квітня 2025 року о 22 годині 20 хвилин в м.Харкові по вул. Сонячній, 13 автомобілем Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , керувала інша особа, а ні ОСОБА_1 .
Отже, у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Матеріали справи також містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 квітня 2025 року, відповідно до яких ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився, у зв`язку з відмовою водія від проходження огляду (а.с.4,5). 

Поряд із цим, у матеріалах справи наявна довідка ст.інспектора з ОД ВАП УПП в Харківській області ДПП, капітана поліції, Домріної Анни, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідчення водія серії НОМЕР_4 , категорії В, С, СЕ (арк.11), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5. 
Апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.
Таким чином, аналізуючи докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що відеозапис не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить цифрового підпису, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» врегульовано застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Крім того, статтею 266 КУпАП та положеннями «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» унормовано використання поліцейськими технічних засобів відеозапису при фіксуванні відмови особи, від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення та відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Більш того, з відомостей матеріалів справи вбачається, що відеозапис у цій справі доданий до протоколу ЕПР1 №301773 від 16 квітня 2025 року, а конверт із технічними носіями відеозапису містить реквізити з серією та номером, які є тотожними серії та номеру цього протоколу, що відповідає вимогам ст.251 КУпАП. 
Крім того, диски, які знаходяться у конверті з реквізитами протоколу про адміністративне правопорушення, додані до матеріалів справи відповідальною особою, а матеріали справи не містять даних про незаконне їх походження.
Таким чином, диск був долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, як додаток, і саме так матеріали справи були направлені до суду першої інстанції для розгляду, а тому, враховуючи вимоги, ст.251 КУпАП, такі твердження апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи сторони захисту про те, що у фабулі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, що суперечить конструкції ч.1 ст.130 КУпАП та свідчить про порушення порядку огляду, є необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складався внаслідок саме відмови водія від проходження відповідного огляду, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху та є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія, але огляд не проводився, жодним чином не спростовують висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Направлення на огляд має правове значення для лікаря медичної установи, який у випадку наявності такого направлення повинен провести огляд. Крім того, з матеріалів справи об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Не знаходять свого підтвердження й доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, транспортний засіб не вилучено або передано іншій особі, оскільки згідно рапорту працівника поліції, водія було відсторонено від керування транспортним засобом, а авто залишилось на місці зупинки без порушень ПДР, що також підтверджується і відеозаписом події, наявним у матеріалах справи, у зв`язку з чим розцінюються судом апеляційної інстанції, як обраний спосіб захисту. 

Доводи апеляційної скарги про те, що посвідчення водія не вилучалось є необґрунтованими, оскільки, згідно відеозапису події та протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 надав працівникам поліції паспорт громадянина України у застосунку «Дія», у зв`язку з чим вони не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про не позбавлення його права керування транспортним засобом, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Разом з цим, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами. 
Разом з тим, приписами абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зокрема ст. 130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення. 
Будь – якої можливості накладення більш м`якого стягнення за такі правопорушення цей Кодекс не надає, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення виключно у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
З огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.
Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.
Доводи ОСОБА_1 про те, що йому необхідне право керування, оскільки це є єдиним способом заробітку, оскільки він є далекобійником, не можуть слугувати підставами для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильних висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Козаренко Н.Ю. про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Немишлянського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2025року задовольнити, поновивши їй цей строк.
Апеляційну скаргу захисника Козаренко Н.Ю. залишити без задоволення.
Постанову судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2025 року у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков