ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 січня 2026 року 	Справа № 280/9354/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Запорізькій області 
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), у якому просить суд: 
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-494-17 від 06.11.2019 винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості розміром 27 474,05 грн.;
зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці ОСОБА_1 , шляхом виключення недоїмки з сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені на загальну суму 32 306,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фактично не здійснював підприємницьку (господарську) діяльність з жовтня 2013 року, доходу не отримував, жодних звітів до податкового органу не подавав. Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України (реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) форми ОК-5, ОСОБА_1 працював як наймана особа в: Приватному підприємстві "ПЕРСОНАЛСИСТЕМ" (код ЄДРПОУ: 38025099) – з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, Товаристві з обмеженою відповідальністю "СРІБНА СТРІЧКА" (код ЄДРПОУ: 39659047) – з квітня 2015 року по грудень 2019 року, Товаристві з обмеженою відповідальністю "СТК АВАНГАРД" (код ЄДРПОУ: 42621186) – з січня 2020 року по березень 2020 року, що підтверджується довідкою ОК-5. Тобто, з жовтня 2013 року по березень 2020 року позивач перебував у трудових відносинах, як наймана особа та за нього ЄСВ у мінімальному розмірі сплачували його роботодавці (ПП" ПЕРСОНАЛСИСТЕМ", ТОВ "СРІБНА СТРІЧКА", ТОВ "СТК АВАНГАРД"), що за аналізу наведених обставин та приписів Закону № 2464-VI свідчить, що позивач у спірний період, в розумінні зазначеного закону, був застрахованою особою. Відтак, нарахована відповідачем заборгованість позивача є протиправною, так як нарахування ЄСВ за період трудових відносин спричиняють подвійну сплату ЄСВ, чим суперечать меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 28.10.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви. 
Ухвалою судді від 10.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Поновлено позивачу строк для звернення до суду із даним позовом. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві відповідно до якого зазначено, що станом на 31.10.2019 в інтегрованій картці платника податків позивача по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість по єдиному внеску у сумі 27 474,05 грн, в тому числі недоїмка – 26 539,26 грн, штрафи – 48,01 грн та пеня – 886,78 грн (27733,29 грн (нарахування за період 3 кв.2013 р. - 3 кв.2020 р.) + 48,01 грн. (штрафні санкції за рішенням №0023355007 вiд 21.02.2019) + 886,78 грн. (пеня за рішенням №0023355007 вiд 21.02.2019) - 513,92 (переплата) – 680,11 грн. (сплачені платником суми) = 27474,05 грн.) (сума зазначена в оскаржуваній вимозі №Ф-494-17 від 06.11.2019), яка складається із нарахувань ЄСВ за період з 3 кв. 2013 р. по 3 кв. 2019 р. та штрафів і пені нарахованих рішенням №0023355007 вiд 21.02.2019. Крім того, в інтегрованій картці платника податків позивача по коду класифікації доходів бюджету 71040000 також відображені наступні операції: - 20.01.2020 нараховано за 4 квартал 2019 року 2754,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 грн. х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.); - 21.04.2020 нараховано за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн.(мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 грн. х 22 відсотки = 1039,06 грн. в місяць, за квартал, з урахуванням карантину з березня 2020 року, відповідно 1039,06 грн. х 2 =2078,12 грн.). Отже, зважаючи на описане вище, протягом 2013 - 2025 років позивачу нараховано єдиного внеску на загальну суму 33 500,38 грн (в т.ч. недоїмка – 32 565,59 грн, штрафи – 48,01 грн та пеня – 886,78 грн, а сума сплаченого єдиного внеску позивачем за даний період складає 1194,03 грн. (в т. ч. 680,11 грн сплата та 513,92 грн. переплата). Таким чином, станом на дату подання відзиву на позовну заяву, в інтегрованій картці платника Кочеткова Геннадія Володимировича по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковується заборгованість по єдиному внеску у сумі 32 306,35 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
11.01.2007 року проведено державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 . Основний вид діяльності: дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20).
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 02.03.2020 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за його рішенням.
Однак, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-494-17 на суму 27 474,05 грн.
Із інтегрованої картки платника податків вбачається, що за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафні санкцій та пеня на загальну суму 32 306,35 грн.
Не погодившись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), вважаючи її необґрунтованою та безпідставною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 статті 4 Закону №№ 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).
Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI).
Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).
В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.
Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.
В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.
Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
06.11.2019 податковим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоімки ), в якій зазначено, що станом на 31.10.2019 загальна сума боргу платника єдиного внеску становить 27 474,05 грн. 
Із інтегрованої картки платника податків вбачається, що за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафні санкцій та пеня на загальну суму 32 306,35 грн.
В той же час судом встановлено, що згідно з індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача (форма ОК-5), позивач працював як наймана особа в:
- Приватному підприємстві "ПЕРСОНАЛСИСТЕМ" (код ЄДРПОУ: 38025099) – з жовтня 2013 року по березень 2015 року;
- Товаристві з обмеженою відповідальністю "СРІБНА СТРІЧКА" (код ЄДРПОУ: 39659047) – з квітня 2015 року по грудень 2019 року;
- Товаристві з обмеженою відповідальністю "СТК АВАНГАРД" (код ЄДРПОУ: 42621186) – з січня 2020 року по березень 2020 року. 
Отже з матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2013 року по березень 2020 року позивач перебував у трудових відносинах, як наймана особа та за нього єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачували його роботодавці (ПП" ПЕРСОНАЛСИСТЕМ", ТОВ "СРІБНА СТРІЧКА", ТОВ "СТК АВАНГАРД").
Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах №440/2149/19 від 04 грудня 2019 року та №142/252/19 від 07 липня 2021 року.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.
Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.
Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.
Отже, в даному випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже зазначалось судом, саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.
Відтак, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-494-17, яка сформовані Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача, виключивши дані щодо наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає таке.
Згідно з Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 № 5 (далі Порядок), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Суд зазначає, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо правильного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом.
Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом за такою вимогою про сплату боргу.
Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 826/9288/18.
Судом наголошується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Суд вважає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою судового захисту має бути усунення перешкод в реалізації права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.
Отже, вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відтак, суд доходить висновку, що, з урахуванням скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-494-17 на загальну суму - 27 474,05 грн., зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача шляхом виключення сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування саме у розмірі 27 474,05 грн є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.
Отже, у позові належить відмовити лише у частині вимог, що стосується суми, що перевищує 27 474,05 грн., оскільки оскаржувана вимога винесена саме на суму 27 474,05 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню відповідно до вищевикладених мотивів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б.166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 06.11.2019 №Ф-494-17 на загальну суму 27 474,05 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , шляхом виключення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 27 474,05 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова