П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/21023/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
11 грудня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 серпня 2023 року по 13 листопада 2023 року з урахуванням норм абзаців 3, 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01 серпня 2023 року по 13 листопада 2023 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що упродовж періоду з 01 серпня 2023 року по 13 листопада 2023 року позивач проходив військову службу у відповідача:
на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 січня 2022 року № 1, відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 29 грудня 2021 року № 695 полковник ОСОБА_1 прибув, приступив до виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 і відповідно до вимог спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 грудня 2021 року № Д-321/10/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Сил України в 2022 році" та директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20 грудня 2021 року № Д-7/дск приступив до її формування;
на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 листопада 2023 року № 367, командира Військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 жовтня 2023 року № 2545 зарахованого у розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України, з 13 листопада 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини, призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 27 січня 2020 року № 30 на посаду заступника Командувача військ з територіальної оборони Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, з 18 березня 2020 року виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_1 ).
Як повідомлено відповідачем, упродовж спірного періоду з 01 серпня 2023 року по 13 листопада 2023 року індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась та, відповідно, не виплачувалась.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, а відтак відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Згідно зі статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
У статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Положеннями статті 2 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", з-поміж іншого, закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Разом з тим, пунктом 3 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення".
Водночас, оскільки дію Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" було зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, який прийнятий на виконання вимог частини другої статті 6 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", також не діяв упродовж 2023 року, на чому слушно наголошує відповідач.
З таких підстав, упродовж спірного у цій справі періоду з 01 серпня 2023 року по 13 листопада 2023 року у відповідача не виникав обов`язок нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.
Відтак, за наведеного правового регулювання колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що дії відповідача у межах спірних правовідносин відповідають критеріям законності та обґрунтованості відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, натомість позивачем не доведено підставності заявлених вимог, відтак у позові слід відмовити.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.