Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року Справа№200/6230/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 15 серпня 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 серпня 2022 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
18 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.
Питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено – питання поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, вирішив розглянути на стадії судового розгляду після з`ясування відповідних фактичних обставин.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що у зв`язку з втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання йому призначена щомісячна страхова виплата, яку він як внутрішньо переміщена особа отримував по 31 липня 2022 року включно, перебуваючи на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі – Управління ВД ФСС України в Харківській області), правонаступником якого є ГУ ПФУ в Харківській області.
З 01 серпня 2022 року з невідомих позивачеві причин щомісячна страхова виплата припинена.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення щомісячних страхових виплат, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач наголошував на тому, що, враховуючи правову та соціальну природу страхових виплат, право громадянина на їх отримання не можна пов`язувати з такою умовою як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах і він, і Управління ВД ФСС України в Харківській області діяли в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.
Відповідач вказував на те, що 01 січня 2023 року відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105) (у редакції Закону України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 2620)) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.
П. 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 установлено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Порядком призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 березня 2024 року за № 353/41698, (далі – Порядок № 4-1) страхові виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Постанова КМУ № 531) та від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі – Постанова КМУ № 637).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі – Постанова КМУ № 299), яка набрала чинності 20 березня 2025 року, визначено, що у 2025 році Постанова КМУ № 637 застосовується в частині, що стосується реалізації ст. 40 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого Постановою КМУ № 299, (далі – Порядок № 299), страхові виплати поновлюються за заявами про поновлення страхових виплат, що надійшли до органів Пенсійного фонду України, зокрема, поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача в режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу, у разі якщо заява подається протягом року з дня припинення виплат, які були припинені у зв`язку з непроходженням одержувачем фізичної ідентифікації, скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесенням відомостей про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
На виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1467 «Про затвердження Порядку здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі – Постанова КМУ № 1467) Управління ВД ФСС в Харківській передало до ГУ ПФУ в Харківській області справу про страхові виплати ОСОБА_1 , які він отримував, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України.
Також Управління ВД ФСС України в Харківській області передало до ГУ ПФУ в Харківській області реєстр осіб, яким було припинено/затримано виплати відділеннями Управління ВД ФСС України в Харківській області за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року.
Відповідно до даних, зазначених в реєстрі, щомісячна страхова виплата ОСОБА_1 припинена з 01 серпня 2022 року.
Рішення, протоколи, постанови, на підставі яких було припинено виплати потерпілому, до ГУ ПФУ в Харківській області не передавались.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалою від 18 серпня 2025 року суд витребував у відповідача справу про страхові виплати ОСОБА_1 з усіма наявними у ній матеріалами; постанову (рішення, інший розпорядчий акт) про припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, (якщо таке рішення не приймалося – письмово повідомити про це суд із зазначенням фактичних та правових підстав для таких дій (бездіяльності)); докази на підтвердження факту і дати ознайомлення позивача з рішенням про припинення йому щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року або повідомлення позивача про припинення щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року; докази нарахування та фактичної виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року по серпень 2025 року включно із зазначенням дат нарахування та виплати (списки осіб на перерахування коштів, платіжні доручення тощо), якщо такий факт мав місце; постанову (рішення, інший розпорядчий акт) про поновлення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, якщо таке приймалося після 01 серпня 2022 року, якщо ні – письмово повідомити про це суд.
Витребувані докази відповідач суду не надав, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 02 червня 2009 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті. Аналогічні відомості про зареєстроване місце проживання позивача містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі станом на січень 2026 року.
Внаслідок тимчасової окупації російською федерацією м. Донецьк позивач був вимушений залишити місце свого проживання.
Як свідчить інформація про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.
Довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи видана 15 травня 2017 року Управлінням соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради за № 6327-18757; станом на січень 2026 року довідка має статус діючої.
Фактичне місце проживання позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .
Потерпілий ОСОБА_1 має зареєстрований страховий випадок – професійне захворювання.
Згідно з довідкою обласної професійної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 133093 від 09 квітня 2012 року, позивачеві первісно встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання з 26 березня 2012 року безстроково (без встановлення інвалідності).
На час виникнення спірних правовідносин як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 перебував на обліку в одному з відділень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.
При цьому відділення не мали статусу юридичної особи і входили в структуру Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (ідентифікаційний код 41313928) (далі – Управління ВД ФСС України в Харківській області).
01 травня 2023 року проведена державна реєстрація припинення Управління ВД ФСС України в Харківській області як юридичної особи внаслідок реорганізації, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) внесений відповідний запис.
Правонаступником Управління ВД ФСС України в Харківській області є Пенсійний фонд України.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344) зареєстроване як юридична особа, про що до ЄДР внесений відповідний запис.
Законом України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (далі – Закон № 2620), який набрав чинності 01 січня 2023 року, Закон № 1105 викладено в новій редакції.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону № 1105 (в редакції, чинній з 01 січня 2023 року), страховиком в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України; уповноваженим органом управління є Пенсійний фонд України.
П. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Суд зазначає, що інститут правонаступництва суб`єктів публічного права є ширшим за змістом ніж правонаступництво суб`єктів приватного права, оскільки включає в себе не лише правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права, а й правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин.
При встановленні факту публічного правонаступництва вирішальним є встановлення обставин фактичного переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого.
П. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105, крім іншого, Кабінету Міністрів України доручено у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Згідно з п. п. 3, 5 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Фонду соціального страхування України доручено забезпечити передачу Пенсійному фонду України особових справ потерпілих (членів їхніх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому визначено, що до завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України.
П. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2022 року № 1289 «Про внесення змін до Положення про Пенсійний фонд України» виконавчій дирекції Фонду соціального страхування рекомендовано здійснити інвентаризацію особових справ потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань (членів їх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат та передати до 20 листопада 2022 року Пенсійному фонду України перелік програмного забезпечення, що використовується для виконання функцій Фонду соціального страхування, із зазначенням програмно-технічних комплексів, призначених для ведення обліку та здійснення страхових виплат, опис та структуру баз даних, технічну документацію, перелік та основні характеристики технічних засобів, включаючи центри обробки даних та збереження інформації.
П. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» Пенсійному фонду України доручено з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону № 1105 на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених виплатних документів на січень 2023 року
Абз. 6 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Голові комісії з реорганізації Фонду та головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду доручено забезпечити складення передавальних актів, які повинні містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється […].
Суд зауважує, що п. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105, серед іншого, передбачає припинення управлінь виконавчої дирекції Фонду внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.
Між тим, п. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 визначено, що правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень є не лише Пенсійний фонд України, а й його територіальні органи.
При вирішенні питання про те, який саме суб`єкт владних повноважень є правонаступником Управління ВД ФСС України в Харківській області в контексті спірних правовідносин, суд вважає за необхідне проаналізувати завдання та повноваження Пенсійного фонду України та його територіальних органів.
Так, згідно з п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, (далі – Положення № 280), до основних завдань Пенсійного фонду України, з-поміж іншого, належить здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Пп. 6 п. 4 Положення № 280 визначено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організує, координує та контролює роботу територіальних органів, зокрема щодо забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством;
Згідно з п. 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2022 року № 28-2), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, (далі – Положення № 28-2).
Згідно з п. 1 Положення № 28-2 Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі – управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до п. 3 Положення № 28-2 одним із основних завдань головного управління Фонду є здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат (пп. 4 п. 4 Положення № 28-2).
Отже, Пенсійний фонд України організує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо здійснення страхових виплат, а головні управління Фонду здійснюють страхові виплати.
Таким чином, у зв`язку з припиненням Управління ВД ФСС України в Харківській області його повноваження щодо здійснення страхових виплат виконує ГУ ПФУ в Харківській області.
Як було вказано вище, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні ВД ФСС України в Харківській області та отримував щомісячні страхові виплати. Виплати проводились по 31 липня 2022 року включно.
З 01 серпня 2022 року щомісячна страхова виплата позивачеві припинена, що визнається сторонами.
Суд відзначає, що, незважаючи на вжити судом заходи офіційного з`ясування обставин у справі, відповідач не довів існування постанови відділення Управління ВД ФСС України в Харківській області про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року.
Відповідач надав суду витяг з Реєстру осіб, яким було припинено/затримано виплати відділеннями Управління ВД ФСС України в Харківській області за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року.
Під номером 1338 до цього Реєстру включений ОСОБА_1 .
В Реєстрі наявна така інформація про припинення (затримання) позивачеві страхової виплати: підрозділ управління – 63001, номер справи – 523019 (24518.0), вид страхового випадку – (ПЗ) професійне захворювання, дата припинення/затримання страхової виплати – 31 липня 2022 року, відсоток втрати – 25, розмір припиненої/затриманої страхової виплати – 9 217,19 грн.
Будь-які інші відомості щодо припинення (затримання) ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати, в тому числі щодо фактичних та правових підстав для цього, суду не надані.
У відповідь на запит представника позивача – адвоката Біцулової А.А. від 04 червня 2025 року № 70 листом від 11 червня 2025 року № 2000-0202-8/89643 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, про те, що на виконання п. 2 Постанови КМУ № 1467 Управління ВД ФСС України в Харківській області передало ГУ ПФУ в Харківській області справу про страхові виплати ОСОБА_1 , які він отримував як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України; також Управління ВД ФСС України в Харківській області передало до ГУ ПФУ в Харківській області реєстр осіб, яким було припинено/затримано виплати відділеннями Управління ВД ФСС України в Харківській області за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, за даними цього реєстру щомісячна страхова виплата ОСОБА_1 припинена з 01 серпня 2022 року; рішення, протоколи, постанови, на підставі яких припинено виплати потерпілому, до ГУ ПФУ в Харківській області не передавались.
Належні та допустимі докази нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати, починаючи з 01 серпня 2022 року, суду не надані.
Рівно як і не надані суду докази, які б свідчили, що на час розгляду справи щомісячна страхова виплата ОСОБА_1 відновлена.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.
Висновки суду по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105), який на час виникнення спірних правовідносин діяв в редакції від 02 квітня 2022 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1105 одним із принципів соціального страхування є гарантування державою реалізації застрахованими особами своїх прав.
Особи, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, визначені ст. 35 Закону № 1105.
Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 1105 страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому […], у разі настання страхового випадку.
Ч. 7 ст. 36 Закону № 1105 визначено, що страхові виплати складаються, зокрема, з страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі – щомісячна страхова виплата) (п. 1 ч. 7 ст. 36 Закону № 1105).
Строки проведення страхових виплат визначені ст. 47 Закону № 1105.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1105 страхові виплати проводяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Ч. 5 ст. 47 Закону № 1105 установлено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Ст. 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16-98/ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:
а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;
б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;
в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;
г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;
д) в інших випадках, передбачених законами.
Підстави припинення страхових виплат визначені ст. 46 Закону № 1105.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону № 1105 страхові виплати припиняються: 
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 був затверджений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі – Порядок № 11).
Порядок № 11 діяв до 21 березня 2024 року і втратив чинність на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 березня 2024 року за № 353/41698, (далі – Постанова правління ПФУ № 4-1).
На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 11 діяв в редакції від 05 березня 2021 року. 
П. 1.1 Порядку № 11 було передбачено, що дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі – потерпілі) […].
Згідно з пп. 3 п. 1.2 Порядку № 11 у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі – управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я, […], виплачуючи, зокрема, щомісячну страхову виплату втраченого заробітку потерпілого (далі – щомісячна страхова виплата).
Відповідно до п. 1.3 Порядку № 11 управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого […], за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом № 1105 та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Згідно з абз. абз. 1, 3 п. 1.4 Порядку № 11 рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого […], розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Управління (відділення) Фонду можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про страховий випадок оформлені з порушенням встановлених вимог.
Абз. 1 п. 1.5 Порядку № 11 було визначено, що справа про страхові виплати потерпілого формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) Фонду за місцем знаходженням страхувальника або за місцем його проживання.
П. 1.11 Порядку № 11 передбачав, що страхова виплата припиняється у випадках, передбачених ст. 46 Закону, у разі смерті отримувача страхових виплат та у випадку неподання потерпілим Фонду щороку в грудні свідоцтва, яким засвідчується факт перебування його в живих, відповідно до Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 998, (далі – Постанова КМУ № 998).
П. 1.12 Порядку № 11 було визначено, що у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.
П. 1.15 Порядку № 11 було визначено, що у разі виїзду потерпілого […], на постійне місце проживання за межі України, визначені на зазначені цілі суми переказуються управлінням (відділенням) Фонду на їх адресу в порядку, передбаченому міжнародними договорами та Постановою КМУ № 998, якщо міжнародними договорами України не встановлено інші правила здійснення страхових виплат.
Строки виплати щомісячної страхової виплати були визначені п. 3.2 Порядку № 11.
Відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 Порядку № 11 щомісячна страхова виплата виплачується щомісячно з наступного місяця після місяця, у якому вона призначена та нарахована (а також при призначенні щомісячної страхової виплати за рішенням суду, яке набрало законної сили), але не пізніше 30 календарних днів з дня прийняття постанови управління (відділення) Фонду про призначення страхових виплат.
Згідно з пп. 3.2.3 п. 3.2 Порядку № 11 щомісячна страхова виплата проводиться протягом строку, на який встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності. Строк проведення щомісячних страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, установленого при наступному огляді МСЕК, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності і причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Відповідно до пп. 3.2.5 п. 3.2 Порядку № 11 якщо страхові виплати було припинено відповідно до ст. 46 Закону на весь час проживання потерпілого за кордоном, щомісячні страхові виплати поновлюються з дати реєстрації потерпілого в Україні, якщо інше не передбачено міждержавними угодами. Розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням коефіцієнтів перерахування відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону, якщо з дня припинення щомісячної страхової виплати пройшло не більш як три роки, якщо інше не передбачено міждержавними угодами. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
За правилами пп. 3.2.6 п. 3.2 Порядку № 11 якщо щомісячні страхові виплати було припинено та з моменту припинення пройшло більше як три роки, то призначення здійснюється на загальних підставах відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 Закону та вимог пп. 3.4.2 цього Порядку. Середньомісячна заробітна плата обчислюється з урахуванням п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 1266.
Крім того, п. 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 було визначено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі – Закон № 1706, в редакції від 07 травня 2022 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Ст. 2 Закону № 1706 визначає гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб і передбачає, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов для внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в України.
Облік внутрішньо переміщених осіб регламентований ст. 4 Закону № 1706.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 4-1 Закону № 1706 з метою обліку таких осіб створюється Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб.
Ч. 1 ст. 5 Закону № 1706 визначено до довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.
Забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, соціальні послуги, освіту регламентоване нормами ст. 7 Закону № 1706.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на […] загальнообов`язкове державне соціальне страхування […] від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності […] здійснюється відповідно до законодавства України.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27 був затверджений Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб (далі – Порядок № 27).
Порядок № 27 діяв до 21 березня 2024 року і втратив чинність на підставі Постанови правління ПФУ № 4-1.
Згідно з абз. 1 п. 1.1 Порядку № 27 цей Порядок поширювався на внутрішньо переміщених осіб, які мають право на страхові виплати […] відповідно до Закону № 1105.
П. 1.2 Порядку № 27 було передбачено, що внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, […] відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі – робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі – довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі – Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі – Постанова КМУ № 637).
За правилами п. 1.3 Порядку № 27 у разі зміни фактичного місця проживання (перебування) внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити протягом 10 календарних днів до дати зміни місця фактичного проживання (перебування) (але не пізніш як за три дні до дня від`їзду робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення, яке здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв`язку зі зміною місця проживання (перебування). Копія такої заяви або підтвердження надсилання рекомендованого листа подається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за новим місцем фактичного проживання (перебування) одночасно з заявою на продовження страхових виплат.
Відповідно до п. 1.4 Порядку № 27 призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі – Комісії).
Правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу визначає Закон України від 03 грудня 2019 року № 324-ІХ «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» (далі – Закон № 324).
Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективності використання бюджетних коштів.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону № 324 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1) верифікація – комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних;
2) державні виплати – пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;
3) джерело інформації – автоматизовані інформаційні системи, реєстри, бази даних інформації про реципієнтів, отримані від суб`єктів надання інформації;
4) інформаційно-аналітична платформа електронної верифікації та моніторингу (далі – інформаційно-аналітична платформа) – автоматизована система накопичення, обробки, аналізу інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації;
[…]
6) орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, – центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику;
7) органи, що здійснюють державні виплати, – розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати;
8) поточна верифікація – верифікація під час нарахування та/або здійснення державних виплат реципієнту;
9) превентивна верифікація – верифікація, що здійснюється в режимі реального часу під час звернення реципієнта за призначенням державних виплат;
10) рекомендація – повідомлення про результат верифікації державних виплат щодо невідповідності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання і розмір таких виплат;
11) ретроспективна верифікація – верифікація після завершення державних виплат реципієнту;
12) реципієнти – фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат;
13) суб`єкти надання інформації – органи, що здійснюють державні виплати, а також центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, банки, фонди загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, установи, організації і підприємства, що належать до сфери управління державних органів, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат.
Принципи здійснення верифікації державних виплат наведені ч. 1 ст. 3 Закону № 324, до них належать:
1) дотримання верховенства права;
2) забезпечення прав і свобод людини та громадянина;
3) неупередженість та об`єктивність;
4) відкритість, прозорість і системність діяльності щодо проведення верифікації державних виплат.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 324 завданнями органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, є:
1) здійснення верифікації достовірності інформації, поданої реципієнтами під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, що впливає на визначення права на отримання та розмір державних виплат;
[…]
5) надання органам, що здійснюють державні виплати, рекомендацій за результатами проведення верифікації державних виплат;
[…].
Ст. 5 Закону № 324 визначені повноваження органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а ст. 6 цього Закону – його обов`язки.
Повноваження органів, що здійснюють державні виплати, визначені ст. 7 Закону № 324.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 324 органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження:
1) проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат;
2) надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат;
3) приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат;
[…].
Ст. 8 Закону № 324 врегульовує питання взаємодії органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, із суб`єктами надання інформації під час збору інформації для верифікації державних виплат.
Здійснення верифікації державних виплат визначає ст. 9 Закону № 324.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 324 верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 324 порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік державних виплат, що підлягають верифікації, затверджує орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що формують та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 324 верифікація державних виплат здійснюється відповідно до методик перевірки, затверджених органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що формують та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат.
Верифікація диференційована на превентивну (ст. 10 Закону № 324), поточну (ст. 11 Закону № 324) та ретроспективну (ст. 12 Закону № 324).
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 324 орган, що здійснює державні виплати, у разі звернення реципієнта за призначенням державних виплат формує запит в інформаційно-аналітичній платформі на відповідність повідомленої реципієнтом інформації даним, що обробляються стосовно нього в інформаційно-аналітичній платформі, та в режимі реального часу отримує підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, або рекомендацію щодо проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності, за наявності в інформаційно-аналітичній платформі інформації, передбаченої ст. 13 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 324 поточна верифікація передбачає систематичну діяльність з аналізу даних щодо реципієнтів, встановлення відповідності повідомленої реципієнтами інформації даним, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі, з урахуванням змін соціального та фінансово-майнового стану реципієнтів, що можуть впливати на призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат та їхній розмір.
Ч. 2 ст. 11 Закону № 324 установлено, що під час поточної верифікації:
1) проводяться систематичні перевірки інформації про реципієнтів, які отримують державні виплати;
2) здійснюється виявлення невідповідностей у джерелах інформації, що надається суб`єктами надання інформації, фактичним даним про реципієнта та/або вимогам законодавства, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат;
3) проводиться аналіз даних, отриманих за допомогою інформаційно-аналітичної платформи.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 324 ретроспективна верифікація передбачає:
1) верифікацію інформації про реципієнтів, яким завершено державні виплати за період, що не перевищує трьох років до дня завершення таких виплат;
2) аналіз даних, отриманих за допомогою інформаційно-аналітичної платформи.
Інформація, що використовується для здійснення верифікації державних виплат, визначена ст. 13 Закону № 324.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 324 для здійснення верифікації […] державних виплат використовується така інформація про реципієнта:
1) прізвище, ім`я, по батькові;
2) дата народження/смерті;
3) місце народження;
4) стать;
5) серія, номер, дата видачі паспорта громадянина України та найменування уповноваженого суб`єкта, що його видав (номер, дата видачі паспорта громадянина України у формі картки та код уповноваженого суб`єкта, що його видав), […];
6) серія, номер, дата видачі свідоцтва про народження дитини реципієнта;
7) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та дата внесення інформації про особу до цього реєстру;
8) відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання;
9) реєстраційний номер облікової картки платника податків […];
10) інформація, отримана від суб`єктів надання інформації, що підтверджує або спростовує право на отримання та розмір державних виплат відповідно до законодавства;
11) інформація, що подається реципієнтом під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, відповідно до визначених законодавством вимог для отримання таких виплат, необхідна для здійснення верифікації.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону № 324 інформація про відкриті в банках на ім`я реципієнтів рахунки, операції та залишки за ними отримується відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Відповідно до ч. 1 ст. 324 Закону № 324 інформаційно-аналітична платформа використовується з метою:
1) проведення верифікації […] державних виплат;
2) інформаційної взаємодії центральних органів виконавчої влади, інших державних органів та органів місцевого самоврядування під час верифікації […] державних виплат у порядку, визначеному законодавством;
3) досягнення інших цілей, визначених законодавством.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону № 324 до інформаційно-аналітичної платформи включається інформація, передбачена ст. 13 цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону № 324 адміністратор та порядок адміністрування інформаційно-аналітичної платформи визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.
Ч. ч. 5-6 ст. 14 Закону № 324 установлено, що порядок функціонування інформаційно-аналітичної платформи визначається органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. Відповідальними за автентичність інформації, що надається до інформаційно-аналітичної платформи, є суб`єкти надання інформації.
Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону № 324 орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, є відповідальним за автентичність внесення інформації до інформаційно-аналітичної платформи, наданої суб`єктами надання інформації.
Результат верифікації державних виплат врегульований нормами ст. 16 Закону № 324.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 324 за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо:
1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;
2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону № 324 орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.
Ч. 3 ст. 16 Закону № 324 передбачено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:
1) призначення (перерахунку) державної виплати;
2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;
3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;
4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону № 324 у разі виявлення під час здійснення верифікації розбіжностей даних щодо реципієнтів у різних джерелах інформації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформує суб`єктів надання інформації, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, про виявлені факти таких розбіжностей для вжиття заходів відповідно до законодавства.
Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону № 324 у разі виявлення недостовірної інформації, наданої реципієнтом, на підставі якої було призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, органи, що здійснюють державні виплати, надсилають таким реципієнтам вимогу щодо повернення неправомірно або надміру отриманої державної виплати.
Ч. 6 ст. 16 Закону № 324 передбачено, що орган, що здійснює державні виплати, за результатами опрацювання рекомендацій надає інформацію про прийняті рішення органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 324 орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, після отримання інформації про прийняті рішення за результатами опрацювання рекомендацій органами, що здійснюють державні виплати:
1) проводить моніторинг опрацювання рекомендацій, у тому числі аналіз врахування наданих рекомендацій органами, що здійснюють державні виплати;
2) використовує інформацію, отриману за результатами проведеного аналізу результатів верифікації, під час бюджетного процесу.
Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 16 Закону № 324 у разі незгоди з рішенням, прийнятим органом, що здійснює державні виплати, реципієнт може оскаржити його у встановленому законом порядку.
Ч. 9 ст. 16 Закону № 324 передбачено, що центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат, за погодженням з органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, затверджують порядки опрацювання рекомендацій за результатами проведення верифікації державних виплат.
18 лютого 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 324 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат» (далі – Постанова КМУ № 136).
П. 1 Постанови КМУ № 136 затверджений Порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат (далі – Порядок № 136).
На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 136 діяв в редакції від 14 березня 2020 року.
П. 2 Постанови КМУ № 136 установлено, що органи, які здійснюють державні виплати, а також центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, банки, фонди загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, установи, організації і підприємства, що належать до сфери управління державних органів, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, подають Міністерству фінансів інформацію, необхідну для здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, у тому числі персональні дані.
Відповідно до п. 1 Порядку № 136 цей Порядок визначає механізм здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.
Згідно з п. 3 Порядку № 136 з метою здійснення верифікації […] державних виплат суб`єкти надання інформації подають Мінфіну інформацію, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, персональні дані, інформацію з автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких вони є, у тому числі інформацію з обмеженим доступом.
У разі нарахування та отримання державних виплат, призначених на сім`ю або домогосподарство, інформація подається щодо кожного члена сім`ї або домогосподарства.
Відповідальними за повноту, автентичність та вчасність надання інформації є суб`єкти надання інформації.
П. 4 Порядку № 136 визначено, що порядок та умови обміну інформацією, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, між Мінфіном та суб`єктами надання інформації, крім банків, визначаються Мінфіном разом із суб`єктами надання інформації, якщо інше не передбачено законом, з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Надання інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Згідно з п. 5 Порядку № 136 верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних в автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.
П. 5-1 Порядку № 136 установлено, що за результатами превентивної верифікації орган, що здійснює державні виплати, в режимі реального часу отримує підтвердження відповідності наданої реципієнтом для призначення державної виплати інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, або рекомендацію щодо проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності, за наявності в інформаційно-аналітичній платформі необхідної інформації.
Доступ до інформації в інформаційно-аналітичній платформі органів, що здійснюють державні виплати, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 Порядку № 136 за результатами поточної та ретроспективної верифікації Мінфін щомісяця до 25 числа надає органам, що здійснюють державні виплати, рекомендації щодо:
1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;
2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Рекомендація щодо кожного реципієнта формується на підставі однієї або декількох виявлених невідповідностей.
За правилами, наведеними в п. 8 Порядку № 136, орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.
Згідно з п. 9 Порядку № 136 за результатами опрацювання наданих Мінфіном рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:
1) призначення (перерахунку) державної виплати;
2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;
3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;
4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Орган, що здійснює державні виплати, за результатами опрацювання рекомендацій надає Мінфіну інформацію про прийняті рішення протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
Суд встановив, що з 01 серпня 2022 року позивачеві припинені (зупинені) щомісячні страхові виплати.
При цьому ГУ ПФУ в Харківській області як правонаступник Управління ВД ФСС України в Харківській області не довело наявність передбачених законодавством підстав для припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати, які б були підтверджені належними доказами; факти прийняття та існування постанови відділення Управління ВД ФСС України в Харківській області про припинення позивачеві щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року, яка з відповідала вимогам мотивованості (обґрунтованості).
До того ж відповідно до ст. 31 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Таким чином, враховуючи наведені вище конституційні положення, а також правову і соціальну природу страхових виплат, право громадянина на їх отримання не може бути поставлено в залежність від місця проживання/перебування. Конституційному праву особи на соціальний захист кореспондують позитивні зобов`язання держави гарантувати реалізацію цього права незалежно від місця проживання/перебування особи, якій призначені страхові виплати.
За приписами ч. ч. 1-2 ст. 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлення судом відсутності законності втручання є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном (в даному випадку – у вигляді щомісячних страхових виплат) було порушено.
З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що мало місце втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном і з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке втручання не було законним.
Діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Управління ВД ФСС України в Харківській області, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Харківській області, які полягали в припиненні ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року.
Висновок суду про протиправність цих дій ґрунтується на тому, що вони не відповідали критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, оскільки вчинені не на підставі, яка визначена Конституцією чи законами України, не відповідають вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення тощо.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людині і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд, крім іншого, зважає на його ефективність.
При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС порушене право позивача на соціальний захист підлягає поновленню шляхом:
- зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної страхової виплати;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату за період з 01 липня 2022 року по місяць поновлення страхових виплат та здійснити її виплату.
Той факт, що з 01 серпня 2022 року позивач не звертався до робочих органів Фонду соціального страхування України, а в подальшому – до органів Пенсійного фонду України з заявою про продовження (призначення) щомісячної страхової виплати, не може слугувати підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на її отримання, оскільки ця виплата призначена безстроково у зв`язку із стійкою втратою працездатності позивачем внаслідок трудового каліцтва.
Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у тому, що призначення (поновлення) щомісячної страхової виплати має здійснюватися, виходячи з вимог чинного на теперішній час законодавства, зокрема з дотриманням Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 березня 2024 року за № 353/416698 (далі – Порядок № 4-1), а також інших підзаконних нормативно-правових актів, що регламентують здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (особам, які переміщаються з територій активних бойових дій чи тимчасово окупованих російською федерацією територій України).
Те, що ОСОБА_1 не звертався до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про призначення (поновлення) щомісячної страхової виплати, не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання щомісячної страхової виплати, яка йому призначена безстроково. Тим більш в умовах, коли припинення її нарахування і виплати є наслідком протиправних дій (рішень) суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до суду.
За загальним правилом, встановленим КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС).
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зміст наведеної норми свідчить, що КАС є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.
Спеціальним законом, яким врегульовано спірні правовідносини, є Закон № 1105.
Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо потерпілому з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».
Аналогічна норма міститься у ч. 7 ст. 41 Закону № 1105 (в редакції, чинній на час розгляду справи).
Оскільки щомісячні страхові виплати з 01 серпня 2022 року своєчасно не визначені і не виплачені з вини Фонду (його органу), суми таких щомісячних страхових виплат виплачуються позивачеві без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 15 серпня 2025 року).
Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягали в припиненні ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2022 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 01 серпня 2022 року по місяць поновлення страхових виплат та здійснити її виплату.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко