ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 460/15940/24
адміністративне провадження № К/990/41743/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 460/15940/24
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (головуючий суддя - Матковська З.М., судді: Гінда О.М., Ніколін В.В),
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просить визнати протиправними її бездіяльність та дії щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди за період лікування після бойової травми, невиплати компенсації за неотримане речове майно, неправильного обчислення грошового забезпечення, допомог та відпускних виплат за 2022- 2023 роки, а також зобов`язати відповідача провести відповідний перерахунок і здійснити всі належні виплати.
ІІ. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, відповідач його оскаржив в апеляційному порядку.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2025 року апеляційну скаргу В/ч НОМЕР_1 залишено без руху (не додано документа про сплату судового збору), запропоновано надати квитанцію про сплату судового збору у розмірі 4 360,32 грн, та визначено строк для усунення недоліків.
На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху відповідач надав заяву про усунення недоліків та долучив квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 332, 30 гривні.
Встановивши, що сплачена сума судового збору у розмірі 1 332,30 грн не відповідає повному розміру судового збору, який становить 4 360,32 гривень, суд апеляційної інстанції ухвалою від 15.09.2025 повернув апеляційну скаргу заявнику.
Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив із приписів пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, що відповідач не усунув недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись із ухвалою про повернення, відповідач оскаржив її у касаційному порядку.
У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду. 
На обґрунтування вимог касаційної скарги Військова частина НОМЕР_1 вказує, що апеляційний суд постановляючи ухвалу про повернення помилково дійшов висновку про неналежне усунення недоліків апеляційної скарги, оскільки судовий збір у повному розмірі 4 360,32 грн було сплачено, що підтверджується платіжними інструкціями № 401 від 16.06.2025 на суму 3028,00 грн та № 553 від 06.08.2025 на суму 1 332,32 гривні.
На думку скаржника, апеляційну скаргу було повернуто з формальних підстав, що призвело до безпідставного обмеження права на апеляційний перегляд справи.
Скаржник вважає, що такі дії суду апеляційної інстанції порушують принцип верховенства права та конституційні гарантії доступу до правосуддя.
З огляду на наведені обставини відповідач вважає, що висновок апеляційного суду про несплату судового збору у повному розмірі на виконання ухвали про залишення скарги без руху є передчасним та таким, що зроблений із порушенням норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивач не подав відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІV. Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає таке.
Предметом касаційного розгляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції, якою апеляційну скаргу відповідача на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі № 460/15940/24 повернуто скаржнику.
Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року апеляційну скаргу В/ч НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року залишено без руху. Зокрема, в ухвалі зазначено, що до апеляційної скарги заявником не додано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 4 360,32 грн у встановленому порядку.
Від відповідача 06 серпня 2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій він зазначає про те, що направляє квитанцію про сплату судового збору (платіжна інструкція №553 від 06.08.2025) на суму 1 332,32 гривні.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року встановлено, що до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги заявником подано платіжну інструкцію на суму 1 332,30 грн, що не відповідає розміру судового збору, визначеного в ухвалі від 05 серпня 2025 року, а саме - 4 360,32 грн. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, у зв`язку з чим апеляційну скаргу було повернуто заявнику.
Скаржник вказує, що судовий збір у повному розмірі 4 360,32 грн був сплачений, що підтверджується платіжними інструкціями № 401 від 16.06.2025 на суму 3 028,00 грн та № 553 від 06.08.2025 на суму 1 332,32 гривні.
Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
За змістом пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3 пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).
Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
Отже, принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судового рішення гарантує конституційне право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком законодавчо встановленої заборони на таке оскарження.
Повернення апеляційної скарги врегульовано статтею 298 КАС України, згідно із частиною другою якої до апеляційної скарги, оформленої з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 КАС України щодо залишення позовної заяви без руху та її повернення.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України, якщо суддя встановить, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, він постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає її недоліки, спосіб і строк їх усунення. Такий строк не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
У вказаній ухвалі зазначаються недоліки апеляційної скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Якщо ухвала про залишення апеляційної скарги без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із апеляційною скаргою.
Статтею 296 КАС України визначено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, зокрема обов`язок додати до неї докази сплати судового збору.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір» (частина перша статті 132 КАС України).
Законодавство України однією з умов розгляду справи судом визначає сплату судового збору у розмірі та у випадках, визначених законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За статтею 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, у тому числі, за подання до суду позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.
З наведених норм права вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення скаржник повинен сплатити судовий збір.
Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, у тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частина перша статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частини перша, друга статті 9 Закону України «Про судовий збір»).
Верховний Суд виходить із того, що особа вважається такою, що виконує свій обов`язок щодо сплати судового збору в момент зарахування визначеної Законом України «Про судовий збір» суми до спеціального фонду Державного бюджету України.
Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить про те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатись на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. При цьому, виходячи зі змісту зазначеної норми, законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до Державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 в справі №170/129/21).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 760/8363/16-ц зазначив, що частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку здійснення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевірити таке зарахування, використовуючи засоби, передбачені законом, зокрема в разі необхідності отримати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування вказаного фонду.
У постанові від 28.02.2018 у справі № 800/473/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків «щодо відсутності у заявника обов`язку надавати суду оригінал квитанції про сплату судового збору, оскільки суд самостійно повинен перевіряти зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, в тому числі на підставі дубліката платіжного документа.
Отже, обов`язок з перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд, а неподання стороною оригіналу платіжного документа не може бути підставою для повернення апеляційної скарги як такої, що не відповідає встановленим вимогам. У справі, яка переглядається, перш ніж постановляти оскаржувану ухвалу суд апеляційної інстанції зобов`язаний був переконатися в тому, що сплачені заявником згідно з копією платіжного доручення грошові кошти в розмірі 33 764,25 грн не були зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України, зокрема шляхом підтвердження такого факту інформацією з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Таким чином, висновок апеляційного суду про невиконання заявником вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху є передчасним».
Перевірка зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України здійснюється на підставі поданих заявником доказів на підтвердження доказів сплати суми судового збору (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 640/18777/21).
У постанові Верховного Суду від 20.07.2023 у справі № 300/2856/22 зазначено: «Окрім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив фактичного зарахування судового збору на казначейський рахунок 25 жовтня 2022 року, тобто до постановлення оскаржуваної ухвали від 2 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги відповідачу.
Частинами першою, другою статті 9 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
Таким чином, обов`язок перевірити факт зарахування судового збору у конкретній справі покладається на суд.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20; у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18, від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20, від 26 січня 2023 року справі №300/2484/22 та від 27 січня 2023 року у справі № 300/2202/22».
Водночас у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 298 КАС України, зазначивши, що скаржник не сплатив судовий збір. У зв`язку із чим надав заявнику строк для усунення зазначених недоліків.
При поверненні апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що скаржник заплатив судовий збір у розмірі 1 332,30 грн, що вказує про неналежне усунення недоліків апеляційної скарги, бо повна сума судового збору скаладає - 4 360,32 грн.
Для вирішення питання, порушеного у касаційній скарзі відповідача, Верховний Суд витребував в електронній формі матеріали судової справи № 460/15940/24 суду апеляційної інстанції з Центральної бази даних.
Як убачається, разом з апеляційною скаргою відповідачем було подано до суду апеляційної інстанції платіжну інструкцію № 401 від 16 червня 2025 року про сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн, при цьому допущено технічну помилку в номері справи - № 460/15930/24 замість № 460/15940/24.
Зазначена помилка сама по собі не свідчить про сплату судового збору в межах іншої судової справи, оскільки у справі № 460/15930/24 інший склад учасників спору, а військова частина НОМЕР_1 участі у ній не брала.
Як убачається з електронної форми статистичної картки справи № 460/15940/24 (провадження № А/857/28591/25, суддя Матковська З. М.), у розділі «Судовий збір» відображено дані платіжної інструкції № 553 від 06 серпня 2025 року, водночас відомості щодо платіжної інструкції № 401 від 16 червня 2025 року на суму 3 028,00 грн, поданої разом з апеляційною скаргою, не відображено та, відповідно, судом не перевірено.
При цьому підтверджень про здійснення судом перевірки, якою встановлено відсутність в електронному реєстрі підтверджень про оплату з органу Державної казначейської служби про зарахування сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України зарахування суми, сплаченої згідно з платіжними інструкціями № 401 від 16.06.2025 та № 553 від 06.08.2025, матеріали справи не містять.
Таким чином, з урахуванням усталеної судової практики, до ухвалення рішення про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції був зобов`язаний перевірити факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Така перевірка мала бути здійснена шляхом отримання відповідної інформації від Державної казначейської служби України, яка здійснює казначейське обслуговування цього фонду, незалежно від того, що судовий збір був сплачений заявником за двома платіжними інструкціями: № 401 від 16.06.2025 на суму 3 028,00 грн та № 553 від 06.08.2025 на суму 1 332,32 гривень.
Лише встановлення факту зарахування або незарахування зазначених коштів давало б суду підстави для висновку щодо сплати судового збору в належному розмірі.
За відсутності такого встановлення суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про несплату відповідачем судового збору у повному обсязі та, відповідно, не мав процесуальних підстав для повернення апеляційної скарги.
За таких обставин, враховуючи, що відповідача було безпідставно позбавлено права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
Доводи, викладені скаржником у касаційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження та спростовують висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 460/15940/24 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько