номер провадження справи 6/224/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 908/3680/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу № 908/3680/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод» (69067, м. Запоріжжя, вул. Демократична буд. 73)
до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)
про стягнення грошової суми.

Процесуальні дії по справі.
09.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 4078/08-07/25, документ сформований в системі Електронний суд 09.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення суми 1 205 333,10 грн, яка складається з: 978 504,36 грн та 226 828,74 грн 3% річних.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 09.12.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3680/25 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.12.2025 у справі № 908/3680/25 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.(ч. 7 ст. 6 ГПК України).
Згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі №908/3680/25 від 12.12.2025 була направлена учасникам справи до їхніх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд та отримана ними 12.12.2025 о 16 год. 30 хв. про що свідчать довідки про доставку електронних листів.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 12.01.2026 (11.01.2026 припадає на вихідний день - неділю) сплив тридцятиденний строк, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті. 
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.
Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення – 09.02.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив, що між сторонами укладено договір № 75/155-21/11-121-01-21-10558 від 10.08.2021, за умовами якого позивач (виконавець) надав послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супровідні послуги на загальну суму 1 738 800,00 грн, про що сторонами підписано Акт приймання передачі від 01.12.2021. Відповідач мав здійснити оплату виконаних позивачем робіт протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання наданих послуг. У порушення умов договору відповідач оплату виконаних позивачем робіт не здійснив. Такі обставини встановленні рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 у справі №908/1298/22, яке набрало законної сили 18.01.2023. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі №908/1298/22 замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №71152273.
Також між позивачем та відповідачем укладено №75/158-21/11-121-01-21-10616 від 31.08.2021, відповідно до якого Позивач взяв на себе зобов`язання надати Замовнику послуги: «Код ДК 021:2015:50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги на загальну суму 3156600,00 грн з ПДВ. 15.12.2021 та 30.12.2021 сторонами підписані акти здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 2920045,00 грн. Ураховуючи умови п. 2.2 договору відповідач мав здійснити оплату виконаних позивачем робіт протягом 60 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання наданих послуг. У порушення умов договору відповідач оплату виконаних позивачем робіт не здійснив. Вказані обставини встановленні рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 у справі №908/1163/22, яке набрало законної сили 17.01.2023. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі №908/1163/22 замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №71152937.
Позивач стверджує, що на день підготовки позовної заяви відповідач не сплатив основну заборгованість за вказаними договорами в повному обсязі, відтак у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат за період червень 2022 – жовтень 2025 та трьох процентів річних за період з 01.06.2022 по 05.12.2025, загальна сума яких за розрахунком позивача становить 1 205 333,10 грн. Також просив зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на залишок основного боргу у розмірі 1 126 787,61 грн., починаючи з 05.12.2025 до виконання рішення суду за наведеною у позові формулою, стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" (код ЄДРПОУ 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький тепловозоремонтний завод" (код ЄДРПОУ 40297125).
У відзиві, який надійшов до суду 29.12.2025 (вх. №26154/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 26.12.2025) відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилається на введення правового режиму воєнного стану в Україні, окупацію міста Енергодар, на території якого розташована філія ВП «Запорізька АЕС», знаходження первинної документації на окупованій території. Відповідач зазначає, що в розумінні ст. 614 ЦК України в його діях відсутня вина, оскільки своєчасному і належному виконанню ним грошового зобов`язання за договорами перешкоджають форс-мажорні обставини, настання яких підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2023/02.0-7.1 від 28.02.2022. 
Також зауважує, що за зведеним виконавчим провадженням № 74403832 АТ «НАЕК «Енергоатом» згідно з платіжною інструкцією № 7567 від 04.12.2025 перерахувало на рахунок органу ДВС 173 923 001,39 гривень. Отже, рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 у справі № 908/1298/22 та від 30.11.2022 у справі № 908/1163/22, виконані відповідачем – АТ «НАЕК «Енергоатом» частково 21.02.2023 і остаточно сума сплачена 04.12.2025. Таким чином, нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, зазначених в позовній заяві, вважає безпідставним та необґрунтованим. Акцентував увагу, що АТ «НАЕК «Енергоатом» має статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Просив суд врахувати, що першочергова необхідність забезпечення АТ «НАЕК «Енергоатом» ядерної та радіаційної безпеки, тимчасова окупація філії «ВП «Запорізька АЕС» та втрата її виробничих потужностей, виконання Відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, покладених на товариство державою, відсутність механізму покриття економічно обґрунтованих витрат виробника на виконання ПСО, криза неплатежів на ринку електричної енергії, є обставинами надзвичайними, об`єктивними та такими, що погіршують фінансовий стан боржника й ускладнюють виконання судових рішень та зобов`язань за договорами.
За текстом відзиву відповідач заявив про сплив строку позовної давності за заявленими вимогами, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.
У відповіді на відзив, яка отримана судом 01.01.2026 (вх. №1/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 31.12.2025) позивач заперечив проти доводів відповідача. Зауважив, що посилання Відповідача на наявність форс-мажорних обставин, введення воєнного стану та тимчасову окупацію території не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України. Відповідач не довів існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між запровадженням воєнного стану, тимчасовою окупацією території та неможливістю виконання саме грошового зобов`язання перед Позивачем. Також зауважив, що наявність судових рішень, відкритих або зупинених виконавчих проваджень, у тому числі зведеного виконавчого провадження, не припиняє грошового зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, до моменту повного та фактичного виконання зобов`язання перед кредитором. Також стверджує, що позов подано в межах строку позовної давності. 
У запереченнях на відповідь на відзив (вх. №568/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 09.01.2026), які надійшли до суду 09.01.2026, відповідач підтримав позицію, яка викладена ним у відзиві на позов. Звернув увагу суду на остаточне виконання ним рішень суду від 30.11.2022 у справі №908/1298/22 та від 30.11.2022 у справі №908/1163/22 та безпідставність застосування положень ст. 625 ЦК України. Посилався на безпідставність нарахування інфляційних втрат та 3% річних за весь період, заявлений позивачем, зважаючи на пропущення строків позовної давності.
03.02.2026 до суду від ТОВ «Запорізький тепловозоремонтний завод» надійшла заява вих. №30-01-1/2026 від 30.01.2026 (вх.2615/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 02.02.2026) про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька томна електрична станція» інфляційні втрати за період прострочення з червня 2022 по грудень 2025 у розмірі 986 696,60 грн та 3% річних за період прострочення з 02.08.2022 по 28.01.2026 у розмірі 231062,14 грн, загальна сума, яка підлягає стягненню складає 1217758,74 грн.
Розглянувши заяву про збільшення розміру позовних вимог суд зазначає таке.
За змістом п. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже законодавець надає позивачу право на збільшення позовних вимог у справах, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи виключно протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі, тобто до початку розгляду судом справи по суті.
Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи, що 12.01.2026 сплив тридцятиденний строк, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, заява ТОВ «Запорізький тепловозоремонтний завод» про збільшення розміру позовних вимог залишається судом без розгляду. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
30.11.2022 року Господарським судом Запорізької області було ухвалено рішення у справі 908/1298/22, яким ухвалено стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, ідентифікаційний код 19355964) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький тепловозоремонтний завод" (вул. Демократична, 73, м. Запоріжжя, 69067; ідентифікаційний код 40297125) 1 738 800,00 грн (один мільйон сімсот тридцять вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.) основного боргу, 24 295,56 грн. (двадцять чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять грн. 56 коп.) 3% річних, 215 958,96 грн. (двісті п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім грн. 96 коп.) інфляційних втрат та 29 685,82 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн. 82 коп.) судового збору.
14.02.2023 на примусове виконання рішення суду видано наказ у справі №908/1298/22.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
З огляду на викладене, рішення господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 у справі №908/1298/22 набрало законної сили.
Господарським судом Запорізької області під час розгляду справи №908/1298/22 було встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “Запорізький тепловозоремонтний завод” (Виконавцем, позивачем у справі) та державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (Замовником, відповідачем у справі) 10.08.2021 укладений договір № 75/155-21/11-121-01-21-10558 (надалі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати Замовнику послуги: «Код ДК 021:2015:50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Поточний ремонт тепловозу ТГМ4Б»).
Згідно із п. 2.2 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-прийняття наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.
Позивачем відповідно до акта приймання-передачі тепловозу з ремонту від 01.12.2021 повернуто тепловоз ТГМ4Б зав. № 0893 після проведення поточного ремонту.
Підписанням акта здачі-приймання наданих послуг № 127 від 15.12.2021 на суму 1738800,00 грн. з ПДВ сторони підтвердили, що послуги надані в повному обсязі, відповідають умовам технічного завдання і належним чином оформлені.
За таких обставин суд виснував, що відповідач не виконав умови Договору щодо оплати вартості наданих позивачем послуг у визначений строк, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 1738800,00 грн, яка стягнута судовим рішенням у справі №908/1298/22. Також суд стягнув з відповідача 3% річних за період з 13.02.2022 по 01.08.2022 в сумі 24295,56 грн та інфляційні втрати за період лютий-травень 2022 року в сумі 215958,96 грн.
Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.03.2023, на підставі наказу Господарського суду Запорізької області №908/1298/22 від 14.02.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71152273 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП "НАЕК «Енергоатом» на користь позивача 1 738 800,00 грн. основного боргу, 24 295,56 грн. 3% річних, 215 958,96 грн. інфляційних втрат та 29 685,82 грн. судового збору.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 року у справі 908/1298/22 замінено сторону у виконавчому провадженні № 71152273, а саме: боржника Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, вул.Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., місто Енергодар, вул. Промислова, будинок 133, ідентифікаційний код 19355964) на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., місто Енергодар, вул. Промислова, будинок 133, ідентифікаційний код 19355964).
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 року у справі 908/1163/22 стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод» 2 920 045,00 грн основного боргу, 35 674,97 грн 3% річних, 330 430,01 інфляційних втрат та 49 292,25 грн судового збору. 
14.02.2023 на примусове виконання рішення суду видано наказ у справі №908/1163/22.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, рішення від 30.11.2022 у справі №908/1163/22 набрало законної сили.
Господарським судом Запорізької області під час розгляду справи №908/1163/22 було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод» (Виконавцем, позивачем у справі) та державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Замовником, відповідачем у справі) 31.08.2021 укладений договір № №75/158-21/11-121-01-21-10616 (надалі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати Замовнику послуги: «Код ДК 021:2015:50220000-3 Послуги з ремонту, технічного обслуговування залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги (послуга: «Капітальний ремонт залізничних платформ»). Згідно із п. 2.2 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-прийняття наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. 
Позивачем 15.12.2021 та 30.12.2021 здійснена передача з ремонту платформи заводський № 2529 (чотиривісна №5) та платформи № 39120951, що підтверджується відповідними Актами здачі-приймання. Зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг відповідачем не виконано. За таких обстави суд виснував, що відповідач не виконав умови Договору щодо оплати вартості наданих позивачем послуг у визначений строк, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 2920045,00 грн, яка стягнута судовим рішенням у справі №908/1163/22. Також суд стягнув з відповідача 3% річних за період з 13.02.2022 по 20.07.2022 за актом здачі-приймання № 132 від 15.12.2021 та з 28.02.2022 по 20.07.2022 за актом № 131 від 30.12.2021, в сумі 35674,97 грн, та інфляційні втрати за період: лютий-травень 2022 року за актом здачі-приймання № 132 від 15.12.2021 та березень-травень 2022 року за актом № 131 від 30.12.2021, в сумі 330430,01 грн. 
Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.03.2023, на підставі наказу Господарського суду Запорізької області №908/1163/22 від 14.02.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71152937 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь позивача 2 920 045,00 грн. основного боргу, 35 674,97 грн. 3% річних, 330 430,01 грн. інфляційних втрат та 49 292,25 грн. грн. судового збору.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.02.2024 у справі 908/1163/22 замінено сторону у виконавчому провадженні № 71152937, а саме: боржника Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код 19355964).
Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 3 ст. 75 ГПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Оскільки наведені вище рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 року у справі №908/1298/22 та №908/1163/22 набрали законної сили, такі судові рішення мають преюдиціальне значення, а встановлені в них факти повторного доведення не потребують.
Господарський суд Запорізької області у справі №908/1298/22 встановив, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором № 75/155-21/11-121-01-21-10558 від 10.08.2021 на дату постановлення судового рішення становила 1738800,00 грн. У справі №908/1163/22 Господарський суд Запорізької області встановив, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором № 75/158-21/11-121-01-21-10616 від 31.08.2021 на дату постановлення судового рішення становила 2920045,00 грн. 
Як свідчать матеріали справи №908/3680/25 відповідач в ході примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі №908/1298/22 в рахунок погашення заборгованості 15.11.2023 сплатив 52226,25 грн, 16.08.2023 - 1 532 983,70 грн.
У ході примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі №908/1163/22 15.11.2023 в рахунок сплати заборгованості перерахував суму 86 719,84 грн, 16.08.2023 - 2 545 465,17 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг, Позивач, керуючись приписами ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 02.08.2022 по 05.12.2025, інфляційні втрати за період з червня 2022 по жовтень 2025.
Несплата відповідачем у повному обсязі основної суми боргу, наявність якого встановлена судовими рішеннями у справі №908/1298/22 та №908/1163/22, стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом порушених прав з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (частина 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України (далі – ГК України), ст. 599 ЦК України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правової позиції викладеній в п.4.31 Постанови Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.
Як убачається з обставин спору, відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за Договором №75/155-21/11-121-01-21-10558 від 10.08.2021 у сумі 1738800,00 грн основного боргу, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/1298/22 від 30.11.2022, яке набрало законної сили, не виконав. 
Відповідач факт наявності простроченої заборгованості не спростував. Відтак наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних за період з 02.08.2022 по 05.12.2025 та інфляційних втрат за період з червня 2022 по жовтень 2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму основного боргу в розмірі 1 738 800,00 грн, з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем у межах виконавчого провадження.
Суд звертає увагу, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 року у справі №908/1298/22 були стягнуті суми 3 % річних за період з 13.02.2022 по 01.08.2022 та інфляційних втрат за період з лютий-травень 2022. Відтак, заявлені у справі № 908/3680/25 суми 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на суму основного боргу, не охоплені рішенням суду у справі № 908/1298/22.
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Так, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму трьох процентів річних за період з 02.08.2022 по 15.08.2022 на суму основного боргу в розмірі 1738800,00 грн, за період з 17.08.2022 по 14.11.2022 на суму боргу в розмірі 475756,64 грн, за період з 16.11.2023 по 05.12.2025 на суму основного боргу в розмірі 423530,39 грн. 
Стосовно розрахунку інфляційних втрат, такий розрахунок здійснено позивачем за період червень 2022 по липень 2023 на суму основного боргу в розмірі 1738800,00 грн, за період вересень-жовтень 2023 на суму основного боргу в розмірі 475756,64 грн, за період з грудня 2023 по жовтень 2025 на суму основного боргу в розмірі 423530,39 грн.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які виконані позивачем правильно, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 02.08.2022 по 05.12.2025 в сумі 83792,15 та інфляційних втрат в сумі 365 873,66 грн.
Як встановлено рішенням суду по справі №908/1163/22 від 30.11.2022, відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за Договором №75/158-21/11-121-01-21-10616 від 31.08.2021 у сумі 2920045,00 грн не виконав.
Відповідач факт наявності простроченої заборгованості не спростував. Відтак наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних за період з 21.07.2022 по 05.12.2025 та інфляційні втрати за період з червня 2022 по жовтень 2025 відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму основного боргу в розмірі 2 920 045,00 грн, з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем в межах виконавчого провадження.
Суд звертає увагу, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 року у справі №908/1163/22 були стягнуті суми 3 % річних за період з 13.02.2022 по 20.07.2022 та інфляційних втрат за період з лютий-травень 2022. Відтак, заявлені у справі № 908/3680/25 суми 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на суму основного боргу, не охоплені рішенням суду у справі № 908/1163/22.
Позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму трьох процентів річних за період з 21.07.2022 по 15.08.2022 на суму основного боргу в розмірі 2920045,00 грн, за період з 17.08.2022 по 14.11.2022 на суму боргу в розмірі 789977,06 грн, за період з 16.11.2023 по 05.12.2025 на суму основного боргу в розмірі 703257,22 грн. 
Стосовно розрахунку інфляційних втрат, такий розрахунок здійснено позивачем за період з червня 2022 по липень 2023 на суму основного боргу в розмірі 2920045,00 грн, за період вересень-жовтень 2023 на суму основного боргу в розмірі 789977,06 грн, за період з грудня 2023 по жовтень 2025 на суму основного боргу в розмірі 703257,22 грн.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які виконані позивачем правильно, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 21.07.2022 по 05.12.2025 в розмірі 143036,59 та інфляційних втрат за період прострочення з червня 2022 по жовтень 2025 в сумі 612630,70 грн.
Відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань. Доказів повної оплати суми заборгованості за договорами №75/155-21/11-121-01-21-10558 від 10.08.2021 та №75/158-21/11-121-01-21-10606 від 31.08.2021 в період, за який позивачем нараховані інфляційні втрати та три проценти річних суду не надав.
Посилання відповідача на повне погашення заборгованості 04.12.2025 за зведеним виконавчим провадження №74403832 та, як наслідок на відсутність підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України, матеріалами справи не доведено, оскільки доказів фактичного перерахування грошової суми на користь позивача у спірний період за вказаними судовим рішеннями суду не надано. 
Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України, окупація ЗАЕС) як на неможливість виконання грошових зобов`язань за Договором суд зауважує таке.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений та діє на час винесення судового рішення.
Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин, на який посилається відповідач, адресований «всім, кого він стосується», відтак носить загальний характер. 
Суд зазначає, що згідно з усталеною судовою практикою, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. 
Отже, нараховані відповідачеві три проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, відтак настання форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення зобов`язаної сторони від сплати компенсаційних санкцій, якими є 3% річних та інфляційні нарахування. 
До того ж варто зауважити, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але і причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів неможливості виконання відповідачем грошових зобов`язань за заборгованості за договорами №75/155-21/11-121-01-21-10558 від 10.08.2021 та №75/158-21/11-121-01-21-10606 від 31.08.2021 внаслідок дії обставин непереборної сили.
Доводи відповідача про сплив позовної давності за заявленими вимогами про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та застосування наслідків спливу позовної давності господарський суд не вважає слушними з огляду на таке.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Отже, за вимогами про стягнення компенсаційних санкцій строк позовної давності становить 3 роки.
Три відсотки річних та інфляційні втрати є акцесорними (додатковими) вимогами, що поділяють долю основного грошового зобов`язання.
Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту:
« 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У подальшому, Законом від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності 17.03.2022) «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК були доповнені п.19 такого змісту:
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".
Отже, і у п.12, і у п.19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК йшлося саме про продовження позовної давності.
Натомість Законом від 08.11.2023 №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (набрав чинності 30.01.2024) п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України був викладений в новій редакції, а саме:
У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто, порядок обчислення позовної давності був змінений з «продовження на строк дії воєнного стану» на «зупинення на строк дії такого стану».
Карантин був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету міністрів України від 27.06.2023 № 651).
Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені з 02.04.2020, а у подальшому з 30.01.2024 зупинені на строк дії воєнного стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 
виключений на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.
З огляду на викладене, не досліджуючи навіть питання про переривання перебігу позовної давності, перебіг позовної давності щодо визнаних судом у цій справі обґрунтованими позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат був продовженим з моменту виникнення у позивача права вимоги, а з 30.01.2024 по 04.09.2025 зупиненим.
Позивач звернувся з позовом до суду 09.12.2025. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 ЦК.
Щодо клопотання Позивача про нарахування 3% річних на залишок основного боргу у розмірі 1 126 787,61 грн, починаючи з 05.12.2025 до моменту виконання рішення суду з урахуванням приписів законодавства України суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Норма, встановлена ч. 10 ст. 238 ГПК України, спрямована убезпечити особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.
У той же час, зазначена норма права підлягає застосування при прийнятті судом рішення про стягнення з боржника суми заборгованості.
Втім, у межах даної справи судом не розглядаються вимоги про стягнення основної суми боргу, на які нараховуються проценти. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача компенсаційних санкцій (3% річних та інфляційних витрат), що в свою чергу унеможливлює застосування наведеної позивачем норми права. 
На підставі зазначеного, суд залишає без задоволення клопотання позивача про нарахування 3% річних на суму основного боргу в розмірі 1 126 787,61 грн, починаючи з 05.12.2025 до моменту виконання відповідачем рішення в цій частині з урахуванням приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ураховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.ст. 74, 76, 77-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепловозоремонтний завод» (69067, м. Запоріжжя, вул. Демократична буд. 73, ідентифікаційний код юридичної особи 40297125) суму інфляційних втрат в розмірі 978504,36 грн (дев`ятсот сімдесят вісім тисяч п`ятсот чотири гривні 36 коп.), 3% річних в розмірі 226 828,74 грн (двісті двадцять шість тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 74 коп.), суму судового збору в розмірі 14464,00 грн (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 00 коп.).
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 09.02.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько