ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1027/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, із секретарем судового засідання А.М.Буднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпрес", Черкаська область, Черкаський район, с.Слобода, вул.Чигиринський шлях,5А
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор", м.Золотоноша, вул.Січова,22
про стягнення заборгованості та обтяжень за договором поставки в сумі 185338,54 грн, 
без участі повноважних представників сторін,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпрес" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" з вимогами про стягнення 185338,54 грн заборгованості за договором поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4, зокрема: 
94502,77 грн основного боргу,
40400,24 грн пені,
28578,23 грн – 20% річних,
17570,57 грн інфляційних втрат,
4286,73 грн – 3% річних,
та відшкодування судових витрат.
Ухвалами суду: від 08.09.2025 – відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання 06.10.2025; від 06.10.2025 – проведення підготовчого засідання відкладено на 17.11.2025; від 17.11.2025 – закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 10.12.2025; від 10.12.2025 – з огляду на відключення у Господарському суді Черкаської області електромережі відповідно до Графіку погодинного відключення електричної енергії по електричних мережах Черкаської області, розробленого ПАТ "Черкасиобленерго" на виконання команди НЕК "Укренерго" для абонентів першої черги першої підчерги ГПВ, що не дозволило провести технічну фіксацію судового процесу, - судове засідання відкладено на 09.01.2026.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання.
Так, відповідно до Господарського процесуального кодексу України:
ч.5 ст.6. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів);
ч.6 ст.6. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку;
абз.1 ч.7 ст.6. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з:
відповіддю від 03.09.2025 №14065958 (а.с.56), сформованою засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" за запитом судді Скиби Г.М., Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" (код ЄДРПОУ 31082518) з 19.01.2024 має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд";
з довідками про доставку електронного листа, сформованими засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", документи в електронному вигляді:
"ГПК Ухвала ст.176 (відкриття провадження у справі)" від 08.09.2025 у справі №925/1027/25(суддя Скиба Г.М.) було надіслано одержувачу – ТОВ "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" в його електронний кабінет та доставлено до останнього 09.09.2025 о 14:01 год.;
"ГПК Ухвала п.3 ч.2 ст.185 (призначення)" від 17.11.2025 у справі №925/1027/25(суддя Скиба Г.М.) було надіслано одержувачу – ТОВ "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" в його електронний кабінет та доставлено до останнього 18.11.2025 о 03:24 год.;
"ГПК Ухвала ст.216 (Відкладення розгляду справи)" від 16.12.2025 у справі №925/1027/25(суддя Скиба Г.М.) було надіслано одержувачу – ТОВ "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" в його електронний кабінет та доставлено до останнього 17.12.2025 о 10:13год.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак участі повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини його неявки до суду не повідомив; відзиву на позов чи й доказів належного та повного виконання умов договору до суду не надіслав.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами без участі учасників справи, які не з`явились – прийняттям рішення по суті. 
Позивач у позовній заяві та його представник у судових засіданнях вимоги підтримав.
З огляду на неявку учасників справи у судове засідання 09.01.2026, судом відповідно до ст.233, 240 Господарського процесуального кодексу України підписано та приєднано до справи вступну та резолютивну частини судового рішення - без його проголошення. 
Судом установлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:
01.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпрес" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" (замовник) укладено договір поставки поліграфічної продукції №4 (а.с.34), за умовами якого: виконавець зобов`язується виготовити і поставити, а замовник прийняти і оплатити поліграфічну продукцію відповідно до умов договору і специфікації та/або накладних, які є його невід`ємною частиною (п.1.1); в специфікації/накладних зазначається найменування, асортимент і кількість продукції, вимоги до її графічного кольорового виконання, строки і умови поставки, ціна за одиницю продукції, сума замовлення, порядок розрахунків, а також інші необхідні дані (п.1.2); замовлення виготовляється та поставляється протягом 20 календарних днів з моменту прийняття в роботу, якщо інше не обумовлене в специфікаціях та/або накладних (п.1.4); замовник оплачує поліграфічну продукцію по договірній ціні, що вказана в специфікаціях/накладних (п.4.1); замовник оплачує поставлену поліграфічну продукцію в безготівковій формі на підставі рахунку-фактури, шляхом від суми рахунку, та решту 50% протягом 14 календарних днів після відвантаження (п.5.1); якщо інше не обумовлено в специфікації або накладних, базисом поставки є франко-склад замовника (п.7.1); за порушення строків оплати або поставки продукції винна сторона виплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати або поставки від суми, яка повинна бути сплачена, або вартості продукції, яка підлягає поставці, при цьому нарахування неустойки здійснюється за весь період прострочення (п.8.2); за порушення строку оплати на більше ніж за 3 (три) календарних дні замовник, крім неустойки, виплачує виконавцю проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 20% річних за кожен день прострочення на підставі ст.536 Цивільного кодексу України (п.8.3); спори, які можуть виникати у зв`язку з даним договором, врегульовуються сторонами шляхом переговорів між собою (п.9.1); неврегульовані спори передаються на розгляд у господарський суд за місцезнаходженням відповідача (п.9.2); договір укладено на невизначений строк і вступає в силу від дня його підписання сторонами. Кожна сторона має право відмовитись від договору, попередивши іншу сторону за один місяць (п.10.1); факсимільні копії – мають юридичну силу (п.10.3).
Виконавцем на виконання умов договору у період з 03.01.2024 до 22.03.2024 здійснено поставку поліграфічної продукції, однак покупцем зобов`язання за договором виконано частково, зокрема за видатковими накладними: 
від 08.06.2024 №414 на загальну суму 26949,72 грн (підстава: замовлення від 21.02.2024 №414, рахунок-фактура від 22.02.2024 №414) – в сумі 5774,94 грн з 23.03.2024; 
від 08.03.2024 №444 на загальну суму 27750,00 грн (підстава замовлення від 26.02.2024 №444, рахунок-фактура від 26.02.2024 №444) – в сумі 13875,00 грн з 23.03.2024; 
від 08.03.2024 №445 на загальну суму 48150,18 грн (підстава: замовлення від 26.02.2024 №445, рахунок-фактура від 26.02.2024 №445) – в сумі 24075,09 грн з 23.03.2024; 
від 12.03.2024 №414/1 на загальну суму 15207,34 грн (підстава замовлення від 21.02.2024 №414, рахунок-фактура від 22.02.2024 №414) – в повній сумі 15207,34 грн з 27.03.2024; 
від 15.03.2024 №501 на загальну суму 7200,00 грн (підстава замовлення від 01.03.2024 №501, рахунок-фактура від 01.03.2024 №501) – в повній сумі 7200,00 грн з 30.03.2024; 
від 22.03.2024 №480 на загальну суму 59400,00 грн (підстава: замовлення від 29.02.2024 №480, рахунок-фактура від 29.02.2024 №480) – в сумі 25500,00 грн з 06.04.2024, 
а також актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №480 на суму 8400,00 грн – в повній сумі 8400,00 грн з 06.04.2024 (а.с.37-43).
Також, виконавцем здійснено зарахування переплати покупця за попередніми поставками в сумі 5529,60 грн в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною від 08.03.2024 №414.
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період – 2024 рік станом на 31.12.2024, підписаним та скріпленим печатками сторін, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпрес" за договором поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4 становить 94502,77 грн (а.с.44).
27.06.2025 виконавцем на адресу замовника направлено претензію про сплату коштів у розмірі 64502,77 грн (а.с.45), яку згідно з даними сайту ПАТ "Укрпошта" http://services.ukrposhta.ua/ bardcodesingle/ за штриховим кодовим ідентифікатором поштового відправлення №1803000065640 повернуто 05.07.2025 поштою відправнику із зазначенням "за закінченням терміну зберігання" (а.с.49).
Вказані обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпрес" за захистом порушеного права в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" з вимогами про примусове стягнення заборгованості за договором поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4 в сумі 64502,77 грн, а також нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п.8.2, 8.3 договору штрафних санкцій в сумі 40400,24 грн пені, 28578,23 грн 20% річних, та відповідно до ст.625 ЦК України 4286,73 грн – 3% річних, 15570,57 грн інфляційних втрат.
Відповідачем доказів виконання у повному обсязі умов договору поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4 до суду не надано. Вимог позивача не спростовано та не заперечено. 
Інших доказів та документів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням режиму воєнного стану та ймовірності повітряної тривоги в місті Черкаси у Господарському суді Черкаської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.
Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.
Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку промислового виробництва харчових продуктів та супутніх послуг в Україні, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 94502,77 грн основної заборгованості за поставлений відповідно до умов договору від 01.01.2024 №4 товар (поліграфічна продукція в асортименті). На суму заборгованості нараховані обтяження боргу та штрафні санкції.
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору поставки від 01.01.2024 №4; договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України). 
Договір відповідає положенням глави 54 Цивільного кодексу України – поставка товару як різновид відносин "купівлі-продажу".
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до Цивільного кодексу України:
п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;
ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;
ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;
ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;
ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;
ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);
ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; 
ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;
ч.1, 2 ст.712. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;
ч.1 ст.655. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;
ч.1 ст.663. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу;
ч.1 ст.692. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору від 01.01.2024 №4 у період з 03.01.2024 до 22.03.2024 здійснено поставку відповідачу обумовленого товару (поліграфічної продукції в асортименті). 
Відповідно до п.5.1 договору замовник оплачує поставлену поліграфічну продукцію у безготівковій формі на підставі рахунку-фактури шляхом передплати в обсязі 50% від суми рахунку та решту 50% – протягом 14 календарних днів після відвантаження.
Відповідачем зобов`язання за договором виконано частково, зокрема за видатковими накладними: від 08.06.2024 №414 на загальну суму 26949,72 грн (підстава: замовлення від 21.02.2024 №414, рахунок-фактура від 22.02.2024 №414) – в сумі 5774,94 грн; від 08.03.2024 №444 на загальну суму 27750,00 грн (підстава замовлення від 26.02.2024 №444, рахунок-фактура від 26.02.2024 №444) – в сумі 13875,94 грн; від 08.03.2024 №445 на загальну суму 48150,18 грн (підстава: замовлення від 26.02.2024 №445, рахунок-фактура від 26.02.2024 №445) – в сумі 24075,09 грн; від 12.03.2024 №414/1 на загальну суму 15207,34 грн (підстава замовлення від 21.02.2024 №414, рахунок-фактура від 22.02.2024 №414) – в повній сумі 15207,34 грн; від 15.03.2024 №501 на загальну суму 7200,00 грн (підстава замовлення від 01.03.2024 №501, рахунок-фактура від 01.03.2024 №501) – в повній сумі 7200,00 грн; від 22.03.2024 №480 на загальну суму 59400,00 грн (підстава: замовлення від 29.02.2024 №480, рахунок-фактура від 29.02.2024 №480) – в сумі 15500,00 грн, а також актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №480 на суму 8400,00 грн – в повній сумі 8400,00 грн (а.с.37-43).
Із врахуванням здійсненої переплати за попередніми поставками в сумі 5529,60 грн (яку враховано в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною від 08.03.2024 №414), станом на 31.12.2024 заборгованість відповідача становить 94502,77 грн, що також підтверджується підписаним сторонами актами звірки взаємних розрахунків за період 2024 рік (а.с.44).
Факт прийняття відповідачем обумовленого товару (виробів з гофрокартону в асортименті) на вказану суму підтверджується матеріалами справи.
Доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги чи провести обумовлений розрахунок відповідачем не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб. Станом на день розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості до суду не подано. 
Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.5.1 договору поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4 є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми основного боргу (94502,77 грн) у примусовому порядку. Суд вважає, що для відповідача строк оплати боргу є таким, що настав. Вимога в цій частині підлягає до задоволення. 
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з наданими позивачем до позовної заяви розрахунками розміри інфляційних втрат за порушення строків розрахунків та 3% річних за користування чужими грошовими коштами становлять 17570,57 грн та 4286,73 грн (відповідно). 
Розрахунки перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки на суму 17570,57 грн інфляційних втрат та 4286,73 грн – 3% річних є неправильними, через допущені позивачем арифметичні помилки в сумах основної заборгованості, на які останній здійснював відповідні нарахування. Відтак, за вказані позивачем періоди, інфляційні втрати становлять 16599,30 грн, а 3% річних – 4075,34 грн. В частині стягнення решти суми 3% річних – 211,39 грн, та інфляційних втрат – 971,27 грн необхідно відмовити з мотивів необґрунтованості та безпідставності вимоги.
За невиконання грошового зобов`язання, відповідно до ч.6 ст.231 та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, п.8.2 договору, позивач має право на стягнення пені за прострочення сплати боргу. 
Розрахунок позивачем розміру пені на суму 40400,24 грн є неправильним, через: 
неправильне визначення позивачем періоду, протягом якого певна сума простроченого платежу не була сплачена, зокрема, не врахування дати закінчення строку прострочення (01.09.2025). Так, зазначення позивачем періодів з 23.03.2024 до 01.09.2025, з 27.03.2024 до 01.09.2025 та з 06.04.2024 до 01.09.2025 передбачає включення дати 01.09.2025 до розрахунку, як останнього дня, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій; 
допущені позивачем арифметичні помилки в сумах основної заборгованості, на які останній здійснював нарахування пені.
Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Відтак, за вказаний позивачем період сума пені складає 38168,97 грн (100,30 грн /із суми 245,34 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 5672,16 грн /із суми 13875,00 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 9842,00 грн /із суми 24075,09 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 6168,63 грн /із суми 15207,34 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 2903,46 грн /із суми 7200,00 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 10141,64 грн /із суми 25500,00 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/ + 3340,78 грн /із суми 8400,00 грн за період з 23.03.2024 до 01.09.2025/.
В частині стягнення решти суми пені – 2231,27 грн необхідно відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю вимоги.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20% за кожен день користування.
Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Проценти річних, про які йдеться у ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст.536 Цивільного кодексу України – це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми. Підставами для застосування до правовідносин сторін ст.536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге – встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст.536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) – за наявності порушення боржником грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 по справі №908/24/18, від 18.12.2018 по справі №908/639/18.
У пункті 8.3 договору сторони передбачили, що за порушення строку оплати більше ніж на три календарні дні замовник, крім неустойки, виплачує виконавцю проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 20% річних за кожний день прострочення на підставі ст.536 Цивільного кодексу України. Відповідач, підписуючи договір, погодився з такими умовами.
Виходячи із свободи визначення умов договору відповідно до ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право викласти умови договору, зокрема і щодо способу обчислення процентів за користування грошовими коштами (за один день чи за календарний рік), на власний розсуд у спосіб, який є найбільш зрозумілим та прийнятним саме для них.
Положення, закріплені у ст.536 Цивільного кодексу України, є диспозитивними, а тому не можуть обмежувати сторін у визначенні способу проведення розрахунку процентів залежно від їх волевиявлення (за один день чи за календарний рік), оскільки будь-який з таких способів розрахунку, враховуючи сталу та загальновідому кількість днів у календарному році, дозволяє визначити шляхом простої арифметичної дії розмір процентів за один рік (чи навпаки за один день), за наявності такої потреби при тлумаченні змісту правочину.
Враховуючи те, що кількість днів у календарному році є сталою та загальновідомою, визначений у такий погоджений сторонами спосіб (за кожен день прострочення) розмір цих процентів завжди може бути перетворений у річні проценти методом математичного розрахунку.
Отже, визначення сторонами у спірному пункті 8.3 договору обчислення процентів за користування грошовими коштами у спосіб за один календарний день, а не за календарний рік, не змінює правову природу таких процентів. Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18.
Згідно з розрахунком позивача, розмір нарахованих відповідачу відсотків за користування чужими грошовими коштами за ставкою 20% річних за кожен день прострочення становить 28578,23 грн.
Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунок на вказану суму є неправильним. Так, застосовуючи правильну формулу, позивачем здійснено арифметичну помилку при розрахунку процентів із суми заборгованості 245,34 грн за видатковою накладною від 08.03.2024 №414. За вказаний позивачем період розмір відсотків становить 70,87 грн, а не 259,08 грн.
Відтак, за вказаний позивачем період розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами за ставкою 20% річних за кожен день прострочення становить 26980,78 грн. В частині стягнення решти суми – 1597,45 грн необхідно відмовити за необґрунтованістю вимоги.
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання до суду відзиву чи й доказів проведення розрахунку з позивачем. 
Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача на користь позивача 94502,77 грн заборгованості за договором поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4, 16599,30 грн інфляційних втрат, 4075,34 грн – 3% річних, 26980,78 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами за ставкою 20% річних за кожен день прострочення. В решті вимог належить відмовити.
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відтак, належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 2945,27 грн судового збору.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор" (Черкаська область, м.Золотоноша, вул.Січова,22, код ЄДРПОУ 31082518, номер рахунку в банку невідомий) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпрес" (Черкаська область, Черкаський район, с.Слобода, вул.Чигиринський шлях,5А, код ЄДРПОУ 22800770, номер рахунку в банку невідомий) 94502,77 грн заборгованості за договором поставки поліграфічної продукції від 01.01.2024 №4, 16599,30 грн інфляційних втрат, 4075,34 грн – 3% річних, 26980,78 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2945,27 грн судового збору.
2. В решті вимог відмовити. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено і підписано 16.01.2026.

Суддя Г.М.Скиба