ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/405/25  Номер провадження 22-ц/814/860/26	Головуючий у 1-й інстанції Москаленко В.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Говорової Світлани Леонідівни 

на рішення Подільського районного суду міста Полтави від 09 вересня 2025 року, ухвалене суддею Москаленко В. В., повний текст рішення складений - дата не вказана

у справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Говорової Світлани Леонідівни до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
В С Т А Н О В И В:

04.02.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Говорова С.Л. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі від заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, та до досягнення нею 23-річного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач навчається на 1 курсі в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на денній формі здобуття освіти за освітньою програмою Галузевий переклад: англійська мова за спеціальністю 035 філологія, для здобуття вищої освіти «Бакалавр». Вартість платної освітньої послуги за рамками навчання становить за 2024-2028 навчальні роки по 18 700 грн за навчальний рік. Відповідно до умов договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 15.08.2024 №01.121-24, позивач має вносити плату посеместрово у розмірі 9 350 грн не пізніше 15 червня та 15 грудня звітного (поточного) року. Позивач має хронічні захворювання, тому їй потрібні кошти на лікування. Позивач проживає разом із матір`ю, яка повністю утримує позивача та сплатила кошти на її навчання на 1-му курсі університету. На даний час мати позивача ОСОБА_3 не працює. Батько позивача добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає.

Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову з 04.02.2025 та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 400 грн та витрати на відправку поштової кореспонденції у розмірі 131,79 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2 880 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, враховуючи досліджені судом першої інстанції обставини справи, доводи позову та заперечення відповідача, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, стану його здоров`я та здоров`я його дружини, те, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як батька, так і матері, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача підлягають аліменти у розмірі 1/6 частини усіх його доходів щомісячно, з часу подання позивачем позову і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Суд першої інстанції вважав, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення матеріальних потреб повнолітньої дитини, яка навчається. Позовні вимоги задоволені на 64%, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 400 грн та на поштові відправлення в сумі 131,79 грн. Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні 36% позовних вимог, а тому підлягає стягненню з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 2 880 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Говорова С.Л., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі не правильно вказані обставини справи, на час ухвалення рішення суду позивач навчалася на 2-у курсі Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», а не на 1-му курсі. Мати позивача повністю сплатила за навчання за цей період, про що не зазначено у рішенні суду, та утримувала і утримує позивача за свій власний рахунок більше року, а відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку. У рішенні суду зазначено, що за період з вересня 2024 по лютий 2025 ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 403 590,40 грн, сплачено аліментів на суму 12 194,10 грн. При цьому, у рішенні не зазначено, що це була сплата аліментів на позивача до досягнення нею повноліття на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24.01.2011 та дані обставини не мають значення для справи. Суд першої інстанції без належного мотивування визначив аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зменшеному розмірі 1/6 частини доходу відповідача, що не відповідає критеріям ст. 200 Сімейного кодексу України у взаємозв`язку зі ст. 182 СК України. При ухваленні рішення суд першої інстанції врахував матеріальне становище та стан здоров`я відповідача та його дружини, але не надав належної оцінки потребам дитини, яка є повнолітньою, навчається, має хронічні хвороби та потребує постійного лікування та не має власного доходу. Суд першої інстанції послався на принцип рівного обов`язку батьків, однак не врахував, що третя особа фактично утримує дитину самостійно, а відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку в повному обсязі. Вважає, що для однієї дитини за відсутності доведених платником аліментів виключних обставин (інших утриманців, доведеного надмірного навантаження, тяжкої хвороби тощо) співмірною часткою, яка відповідає стандарту утримання й підвищеним витратам періоду навчання, є 1/4 доходу. Натомість, 1/6 частка є редукцією, яка не забезпечує реальних (підвищених) витрат на навчання і не ґрунтується на доведених відповідачем виняткових підставах, чим порушує баланс «потреби дитини - можливості батьків» зі ст. 182 СК України. Вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, оскільки застосував принцип пропорційності обов`язків батьків формально, без урахування реальних витрат на утримання дитини. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має на своєму утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб та інших, передбачених ст. 182 СК України, обставини, які підлягають врахуванням судом при визначені розміру аліментів. Навпаки, у матеріалах є докази того, що відповідач має стабільний дохід, він одружений, його дружина теж має стабільний дохід. Відповідач є військовим та має пільги та гарантії, згідно яких він безкоштовно отримує предмети бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України, харчування або компенсацію за харчування, безкоштовно надається медична допомога та ліки. Відносно стягнення з позивача витрат на правову допомогу на користь відповідача, вважає, що вони є безпідставними. Предметом розгляду даної справи є стягнення аліментів на утримання непрацездатної особи. Такі спори мають соціальне значення і спрямовані на захист вразливої сторони. Позивач є особою, яка не має доходів, тому покладення на неї обов`язку відшкодовувати витрати відповідача на адвоката фактично призведе до позбавлення права на доступ до правосуддя. Навіть у разі часткового задоволення позову, судові витрати підлягають розподілу пропорційно (п.3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Проте, з урахуванням соціальної природи спору, відсутності доходу у позивача та відсутності доказів фактичного понесення витрат відповідачем - відсутні правові підстави для їх стягнення. Вважає, що у спорах про аліменти така норма застосовується з урахуванням спеціальних гарантій та принципів захисту права на утримання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Дроменко Л.В. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 (а.с. 2).

З 01.09.2024 ОСОБА_1 , якій ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилось 18 років, є студенткою 1 курсу групи 102-ФФ Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» денної форми навчання і навчається на факультеті філології, психології та педагогіки. Навчається за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Наказ про зарахування від 15.08.2024 №863-ф, а. Орієнтовний термін навчання до 30.06.2028, копія довідки №617-72 від 06.01.2025 (а.с. 3).

15.08.2024 між Національним університетом «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» (заклад), ОСОБА_1 (вступник) та ОСОБА_3 (законний представник) укладений договір про навчання у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» №01.121-24, предметом якого є навчання у закладі вищої освіти та здійснення підготовки вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою Галузевий переклад: англйська мова, німецька мова за спеціальністю 035. Філологія для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр» (а.с. 4).

Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» №01.121-24 від 15.08.2024, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 74 800,00 грн. Плата вноситься щосеместрово у розмірі 9 350,00 грн не пізніше ніж 15 червня та 15 грудня звітного (поточного) року (а.с. 5).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 , остання звільнена з роботи продавцем у ПП «ПАВІС» за власним бажанням, з 28.12.2023 (а.с. 7-11).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у 8 окремій автомобільній санітарній роті з 01.12.2020 по теперішній час, довідка В/Ч НОМЕР_3 від 19.03.2025 №291 (а.с. 44).

За виконавчим листом Ленінського районного суду міста Полтави №2-231/11 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 45).
Відповідно до довідок про доходи за період з жовтня 2023 по вересень 2024 нараховано заробітну плату у розмірі 772 929,95 грн, сплачено аліментів на суму 266 540,18 грн. За період з вересня 2024 по лютий 2025 ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 403 590,40 грн, сплачено аліментів на суму 12 194,10 грн (а.с. 47-48).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 13.06.2008 квартира за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 по 1/4 частці кожному (а.с. 49-50).

09.04.2011 ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, серяї НОМЕР_4 (а.с. 51).

ОСОБА_6 має діагнози: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадія (гіпертонічна) з двобічною рефлекторно пірамідною недостатністю, вестибуло-атактичним, цефалгічним, церебростенічним синдромами. (М42) Міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного від хребта, грижі С5-С6, Сб-С7 мхд з больовим синдромом, хронічний дискогенний шийно-грудний радикуліт, загострення (а.с. 52-53).

ОСОБА_2 має діагноз двобічний коксартроз 2 ступеню з помірним порушенням функцій. Обмежений остеохондроз на тлі екструзій міжхребетних дисіків L4-L5 та протрузій L5-S1 (а.с. 54-57).

ОСОБА_1 має діагноз МАРС, трабекула лівого шлуночка, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії, хронічний пієлонефріт, стадія ремісії, ВСД пубертатного періоду, міопія слабкого ступеня обох очей з астигматизмом. Також ІІІ група здоров`я, декомпенсована форма карієсу, яка потребує лікування (а.с. 72, 123)

20.12.2024 та 22.07.2025 ОСОБА_3 сплачено за навчання ОСОБА_1 18 700,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, також здійснюється оплата комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71 зворот, 73-74).

Також, ОСОБА_3 31.03.2025 пройдено дослідження щитовидної залози (а.с. 75 зворот).

Судом першої інстанції встановлено, що мати позивача - ОСОБА_3 , не працює, здійснює витрати на навчання, утримання ОСОБА_1 , яка навчається на 1 курсі Національного університету «Полтавська політехніка імені Ю. Кондратюка», а також має низку захворювань, які потребують лікування.

Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має низку хвороб, які потребують постійного лікування та придбання лікарських препаратів для підтримання стану свого здоров`я, а також, має дружину, яка має проблеми зі здоров`ям і потребує витрат на лікування.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн надано: договір про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 04.02.2025, акт приймання передачі наданих послуг від 04.09.2025, квитанції від 04.02.2025 та 04.09.2025, відповідно до якої адвокат Говорова С.Л. прийняла від ОСОБА_1 оплату по договору про надання послуг адвоката від 04.02.2025 у розмірі 10 000,00 грн, а також заявлено вимогу про стягнення витрат на відправку поштової кореспонденції у розмірі 336,10 грн, що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с. 151-157, 162-165).

Представником відповідача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано: договір про надання правової допомоги (представництва інтересів у цивільній справі) №32 від 11.03.2025, в якому вказаний розмір гонорару 8 000,00 грн, квитанцію №11 від 11.03.2025 про сплату гонорару у розмірі 8 000,00 грн, звіт про виконану роботу (акт прийому-передачі наданих послуг) від 06.08.2025 (а.с. 58-60, 139).

Зазначені докази є достатніми для підтвердження понесених сторонами витрат, заперечень з боку сторін щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило, як і заяв про зменшення розміру таких витрат.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі від заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, та до досягнення нею 23-річного віку. 

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно ч.1,3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч.2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов правомірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, та законно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги, що ОСОБА_1 навчається на платній основі, а також обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення повнолітньої доньки у зв`язку з навчанням.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з визначеним судом розміром аліментів, однак така незгода не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивача витрати на правову допомогу, які понесені відповідачем, оскільки позивач є особою, яка не має доходів, тому покладання на неї обов`язку відшкодувати витрати відповідача на адвоката фактично призведе до позбавлення права на доступ до правосуддя, то ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Позивач отримала доступ до правосуддя і їй не було відмовлено у розгляді її справи з будь-яких майнових підстав.

Відповідно до ЦПК України учасники судового процесу мають рівні права та обов`язки. 

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Отже, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу виключено за клопотанням іншої сторони, а не за своєї ініціативи. 

По справі вбачається, що жодних клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу позивач та її представник суду не надавали.
У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу пропорційно до вимог, в яких було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Говорової Світлани Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов