Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 р. 	Справа № 520/25790/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.10.25 по справі № 520/25790/25
за позовом ОСОБА_1 
до  НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
29.09.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у незарахуванні до пільгової вислуги років ОСОБА_1 з розрахунку один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час; 
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу від 20.12.2023 року № 756-ос про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в частині зазначення: належної вислуги років на пільгових умовах - 11 років 05 місяців 06 днів, належної загальної вислуги років - 28 років 11 місяців 17 днів.
В обгрунтування позовних вимог, позивача зазначав, що на його думку, відповідачем протиправно не зараховано до пільгової вислуги років ОСОБА_1 з розрахунку один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час, що порушує права та законні інтереси позивача. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025р. позов було залишено без руху у зв`язку із недоліками в оформленні у вигляді відсутності юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.
03.10.2025р. до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначено, що пропуск строку звернення до суду є поважним, оскільки місячний строк, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, має обчислюватися не з дати видання наказу про звільнення, а з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права. Про факт неналежного обчислення вислуги років позивач дізнався лише з листа відповідача від 14.02.2024 року, отриманого після направлення адвокатського запиту, тому первинний позов у справі №520/5343/24, поданий 27.02.2024, було подано вчасно. Суд у цій справі визнав причини пропуску строку поважними та відкрив провадження. Надалі справа №520/5343/24 перебувала у суді понад півтора року та 26.09.2025 була залишена без розгляду через технічні недоліки ордера адвоката, після чого позивач звернувся повторно - 29.09.2025, тобто на наступний робочий день. Таким чином, проміжок між первинним та повторним позовами зумовлений обставинами, що не залежали від волевиявлення позивача, тому строк звернення до суду підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 року викладені в заяві від 03.10.2025р. доводи визнано недостатніми підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Заяву про поновлення строку звернення до суду від 03.10.2025р. - залишено без задоволення.
Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025р. у справі №520/25790/25 - визнано невиконаними.
Позов повернуто позивачу.
Роз`яснено, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, повторне звернення до суду з позовом після усунення підстав, за яких первинний аналогічний позов було залишено без розгляду - є правом позивача, передбаченим ч.4 ст.240 КАСУ і, у такому разі, строкове питання під час повторності звернення до суду має свої особливості, на яких наголошував позивач вище та, саме з сукупності зазначеного визначається строкове питання даної справи, визначальним у чому є не дата звільнення, від якої відраховується місячний строк, оскільки, відповідна обставина мала значення лише при первинному зверненні до суду, чому суд першої інстанції в призмі строкового питання надав оцінку у справі №520/5343/24, а є дата виникнення права на повторне звернення до суду, а право на повторне звернення до суду у позивача не могло виникнути раніше, аніж позов у справі № 520/5343/24 було залишено без розгляду.
Представник позивача наголошує, що ключовим аспектом обрахунку строків звернення у даному позові під час використання права на повторне ініціювання позову за ч.4 ст.240 КАСУ після усунення підстав, за яких первиннии аналогічний позов було залишено без розгляду є не дата звільнення, від якої відраховується місячний строк, оскільки, відповідна обставина мала значення лише при первинному зверненні до суду, чому суд першої інстанції в призмі строкового питання надав оцінку у справі №520/5343/24, яка переоцінці судом першої інстанції в іншій справі не підлягає, позаяк оцінку судовим рішенням суду першої інстанції можуть надавати лише суди вищих інстанцій, а є дата виникнення права на повторне звернення до суду, а право на повторне звернення до суду у позивача не могло виникнути раніше, аніж позов у справі № 520/5343/24 було залишено без розгляду.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені у пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Повертаючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що пропуск строку звернення до адміністративного суду з даним позовом є наслідком неналежного процесуального оформлення первинного позову у справі №520/5343/24 та пасивної поведінки сторони позивача, а тому не може бути визнаний поважним.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позову з наступних підстав.
Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина 5 статті 169 КАС України).
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіряючи доводи апелянта та надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що питання строку звернення до суду, яке підіймає суд першої інстанції відносно позову у справі № 520/25790/25, вже вирішувалось під час первинного звернення позивача у справі №520/5343/24, де суд залишив позов без руху, позивачем на виконання такої ухвали подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення, з яким суд погодився та відкрив провадження.
В подальшому ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав підписання позовної заяви адвокатом за відсутності належних документів, зокрема ордеру на надання правничої допомоги, сформованого у встановленому порядку.
Слід зазначити, що дійсно, між датою звільнення позивача 20.12.2023 року, та датою звернення з даним, повторним позовом до суду 29.09.2025 сплинув значний строк.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що основу цього строку становив проміжок часу та обставини, на який позивач не міг вплинути, а звідси - за законом вчасно подати позов, оскільки справа №520/5343/24 за первинним позовом позивача, де суд поновив позивачу строк звернення, виходячи з дати звільнення 20.12.2023 року та дати звернення до суду 27.02.2024, перебувала у провадженні суду певний час, до моменту залишення без розгляду позову у справі №520/5343/24 - 26.09.2025 року, отже позивач не мав права ініціювати позов, який наразі вирішується у справі № 520/25790/25.
Колегія суддів зазначає, що визначення складових що увійшли до загального строку, про пропуск якого від дати звільнення зі служби - 20.12.2023р. до дати звернення до суду 29.09.2025 вказав суд.
У цей строк увійшов період з дати звільнення позивача 20.12.2023р по дату первинного звернення до суду з позовом у справі №520/5343/24 - 27.02.2024; період перебування справи №520/5343/24 у провадженні суду з дати її надходження 27.02.2024 до дати залишення позову без розгляду 26.09.2025 року та період з дати залишення позову №520/5343/24 без розгляду 26.09.2025 до дати повторного звернення до суду 29.09.2025.
Щодо з`ясування питання вчасності первинного звернення у справі №520/5343/24, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції погодився з доводами позивача, щодо поважності пропуску строку звернення період з дати звільнення позивача 20.12.2023р по дату первинного звернення до суду з позовом у справі №520/5343/24 - 27.02.2024 та відкрив провадження. 
Крім того, слід звернути увагу, що повторне звернення до суду ініційовано на наступний робочий день після постановлення Харківським окружним адміністративним судом ухвали по справі №520/5343/24, якою позов було залишено без розгляду, без урахування вихідних днів.
Колегія суддів вважає, що повторне звернення до суду з позовом після усунення підстав, за яких первинний аналогічний позов було залишено без розгляду - є правом позивача, передбаченим ч.4 ст.240 КАСУ, тривалий період перебування справи №520/5343/24 у провадженні суду з дати її надходження 27.02.2024 до дати залишення позову без розгляду 26.09.2025 року не може ставитись у вину позивача та перешкоджати доступу позивачу до правосуддя для засхисту своїх прав та законних інтересів. 
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Задля досягнення мети адміністративного судочинства при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, однією з конституційних засад, яка визначена у частині першій статті 55 Конституції України, є право кожного на звернення до суду. Цей принцип полягає у тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тому необґрунтоване повернення позовної заяви суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого доступу до правосуддя.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року № 45783/05.
Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що, повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та зміст позовних вимог, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права та передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/25790/25 скасувати. 
Адміністративну справу № 520/25790/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов