Справа № 151/909/25
Провадження № 22-ц/801/275/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Справа № 151/909/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Сопруна В. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Губко В. І. у залі суду в м. Бершадь Вінницької області,
в цивільній справі № 151/909/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:
Короткий зміст вимог 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.
Разом з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просить з метою забезпечення позову і для унеможливлення реалізації спільного нажитого майна відповідачем у справі накласти арешт на наступне майно: колісний транспортний засіб MAGYAR-S34SD1А, 2002 року випуску, напівпричіп-цистерна харчова, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору - вартістю 1 343 1 17 гривень; колісний транспортний засіб MERSEDES-BENZ-ATEGO 815, 2003 року випуску, цистерна вантажний, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 вартістю 496 330 гривень; колісний транспортний засіб MERSEDES-BENZ-ATEGO 915, 2007 року випуску, цистерна харчова вантажний, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 - вартістю 1 169 900 гривень; колісний транспортний засіб DAF LF 310FA, 2014 року випуску, білого кольору, вантажна цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN-код: НОМЕР_8 - вартістю 918 000 гривень; колісний транспортний засіб BURG HOBUR BPO-12-24Z, 2005 року випуску, чорного кольору, напівпричіп - цистерна, державний номерний знак НОМЕР_9 , VIN-код: НОМЕР_10 — вартістю 640 000 гривень; колісний транспортний засіб ГАЗ 3307, 1992 року випуску, синього кольору, цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_11 , VIN-код: НОМЕР_12 - вартістю 268 500 грн.; колісний транспортний засіб SCHWARZMUELLER SPA 3/Е, 2008 року випуску, сірого кольору, напівпричіп - цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_13 , VIN-код: НОМЕР_14 - вартістю 1 850 000 гривень; колісний транспортний засіб VOLVO FH500, 2013 року випуску, синього кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_15 , VIN-код: НОМЕР_16 - вартістю 1 021 002 гривні; колісний транспортний засіб VOLVO FH500, 2013 року випуску, білого кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_17 , VIN-код: НОМЕР_18 - вартістю 1 021 002 гривні; колісний транспортний засіб VOLVO FH500, 2013 року випуску, червоного кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_19 , VIN-код: НОМЕР_20 - вартістю 1 021 002 гривні; колісний транспортний засіб VOLVO FH500, 2013 року випуску, білого кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_21 . VIN-код: НОМЕР_22 - вартістю 1 021 002 гривні; колісний транспортний засіб VOLVO FH500, 2013 року випуску, білого кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_23 , VIN-код: НОМЕР_24 - вартістю 1 021 002 гривні; колісний транспортний засіб WІELTON NS3, 2017 року випуску, сірого кольору, напівпричіп - цистерна, державний номерний знак НОМЕР_25 , VIN-код: НОМЕР_26 - вартістю 1 800 000 гривень; колісний транспортний засіб MLRSLDES-BLNZ-ATEGO 1224L, 2010 року випуску, цистерна харчова вантажний, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_27 , VIN-код: НОМЕР_28 - вартістю 1 213 200 гривень; колісний транспортний засіб MERSEDES-BENZ 1217, 2022 року випуску, білого кольору, цистерна харчова - вантажний, державний номерний знак НОМЕР_29 , VIN-код: НОМЕР_30 - вартістю 471 514 гривень; колісний транспортний засіб MERSEDES-BENZ ATEGO, 2013 року випуску, цистерна харчова вантажний, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_31 , VIN-код: НОМЕР_32 - вартістю 1 427 300 гривень; колісний транспортний засіб MAGYAR SR 34TD, 1999 року випуску, червоного кольору, напівпричіп-цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_33 , VIN-код: НОМЕР_34 - вартістю 1 147 915 гривень; колісний транспортний засіб MAGYAR S34SDE, 2007 року випуску, червоного кольору, напівпричіп-цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_35 , VIN-код: НОМЕР_36 - вартістю 1 296 847 гривень; колісний транспортний засіб VOLVO F460, 2017 року випуску, чорного кольору, сідловий тягач вантажний, державний номерний знак НОМЕР_37 , VIN-код: НОМЕР_38 - вартістю 1 663 828 гривень; колісний транспортний засіб DAF XF 95.430, 2006 року випуску, білого кольору, вантажна цистерна харчова, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN-код: НОМЕР_8 - вартістю 918 000 гривень; колісний транспортний засіб INFINІTІ Q50, 2014 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_39 , VIN-код: НОМЕР_40 - вартістю 592 500 гривень; колісний транспортний засіб BMW 730D, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_41 , вартістю 1 256 200 гривень; колісний транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2012 року випуску, білого кольору, бортовий тентований, державний номерний знак НОМЕР_42 , вартістю 750 000 гривень; колісний транспортний засіб рефрижератор LECITRAILER ЗЕ20, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_43 , сірого кольору, вартістю 570 000 гривень; навантажувач телескопічний марки JCB 536T70AGS, 2015 року випуску, заводський номер НОМЕР_44 , реєстраційний номер НОМЕР_45 , вартістю 2 179 093 гривні; колонку паливороздавальну прайм 1 рукав 80 л/хв ХМФ, вартістю 87 694,44 гривні; резервуар горизонтальний наземний, 30 м.куб., односекційний, одностінний, на ложементах, 4 мм ТУ У 25.2-35081104-001:2015, вартістю 258 719,17 гривень; рівнемір магнітострикційний, вартістю 34 908,33 гривень; дашок, вартістю 11 407,50 гривень; колонку паливороздавальну прайм 1 рукав 80 л/хв ППФ, вартістю 90 441,67 гривень; модуль зберігання палива 30 м.куб, односекційний на ложементах, ТУ У 25.2-35081104-003:2020, вартістю 258 719,17 гривень; рівнемір магнітострикційний, вартістю 37 083,33 гривні; дашок вартістю 7 345,83 гривень; HOSE REELS для шланга, вартістю 14 013,33 гривні; платформа універсальна, вартістю 6 265,83 гривень; насос молочний НМУ-6 з ел.двиг 3 шт., вартістю 4 875 гривень; охолоджувач 1600 л., вартістю 87 400 гривень; ванна-охолоджувач 1200, вартістю 65 550 гривень; охолоджувач 650 л, вартістю 35 506,25 гривень; охолоджувач молока DELAVAL 24000 л. з новими компресорно-конденсаторними агрегатами, вартістю 1 337 242 гривні; охолоджувач 1600 л. 2 шт., вартістю 174 800 гривень; насос молочний НМУ-6 з ел.двиг 2 шт., вартістю 3 250 гривень; охолоджувач 850 л., вартістю 46 431,25 гривні; охолоджувач молока MUELLER 24600 л. з новими компресорно-конденсаторними агрегатами, вартістю 1 190 886 гривень.
Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем склалися вкрай неприязні відносини і від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідач мав намір перереєструвати транспортні засоби на інших осіб. З огляду на вказане просила заяву про забезпечення позову задовольнити. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову не обґрунтована та позивачкою не доведено в судовому засіданні, що невжиття заходів по забезпеченню позову про накладення арешту на рухоме майно, в тому числі, яке належить юридичній особі, яка не є стороною в справі, ускладнить чи зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, і такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, витребувано копії матеріалів справи з суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року справу призначено до розгляду 13 січня 2026 року о 12 год. 00 хв., з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Основними доводами апеляційної скарги є те, що в оскаржуваній ухвалі жодним чином не було аргументовано підстави відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, а лише формально було зазначено про те, що позивачкою не було доведено в суді те, що невжиття заходів по забезпеченню позову про накладення арешту на рухоме майно, в тому числі, яке належить юридичній особі, яка не є стороною у справі, ускладнить чи зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду.
Зазначає, що посилання в оскаржуваній ухвалі суду на юридичну особу, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Чечельницький МІЛКТРАНС», яке розташоване в селищі Чечельник по вул. Героїв Майдану, 45-А, Вінницької області, є формальним, оскільки вказана юридична особа була заснована ними в період шлюбу, де власником, засновником і директором в одній особі, є відповідач ОСОБА_2 і інших учасників в цьому товаристві немає, що підтверджується доданим до позовної заяви статутом товариства.
Зауважує, що інтереси відповідача ніяким чином порушені не будуть, тому що він особисто і підприємство будуть продовжувати користуватись транспортними засобами, але до вирішення спору по суті, він не зможе зняти з реєстрації транспортні засоби і перереєструвати їх на інших осіб.
На даний час без накладення арешту на транспортні засоби, відповідач вже розпоряджається належним їм майном на власний розсуд, а саме: продає автомобілі третім особам, про що вона надасть докази в судовому засіданні.
Апелянт вважає, що майно є спільною сумісною власністю сторін і може бути відчужене без її згоди на користь третіх осіб та у разі невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подав, що за положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Лісунь М. В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції, постановлену у цій справі – залишити без змін. Також подав клопотання про приєднання письмових доказів на спростування доводів апеляційної скарги, а саме: копію дубліката договору дарування транспортних засобів від 11 лютого 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виданого відповідачу замість втраченого 08 січня 2026 року; відповідь ТСЦ МВС № 0544 від 10 січня 2026 року на запит ОСОБА_2 щодо кількості транспортних засобів зареєстрованих за ТОВ «Чечельницький МІЛКТРАНС»; відповідь/звіт щодо кількості транспортних засобів наявних в ТОВ «Чечельницький МІЛКТРАНС» станом на 20 грудня 2025 року, поданий до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідь ТСЦ МВС № 0544 від 10 січня 2026 року на запит ОСОБА_2 щодо кількості зареєстрованих за ним транспортних засобів.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на рухоме майно, в тому числі, яке належить юридичній особі, яка не є стороною у справі, ускладнить чи зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 
Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.
Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом («Кудла проти Польщі», № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі («Дорани проти Ірландії») Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Положеннями частини першої статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має переконатися, що між сторонами дійсно існує спір, та врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовним вимогам і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
При цьому інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.
Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захист її прав.
Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку інших учасників з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Як уже зазначалось, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
У постанові ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 також вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належність майна підтверджується правоустановчими документами (договори купівлі-продажу, дарування, свідоцтво про спадщину тощо) та випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які засвідчують право власності або інші речові права на конкретний об`єкт (нерухомість, транспорт), а в судовому порядку — рішенням суду.
Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивачка не надала суду належних доказів того, що спірні транспортні засоби зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . 
Надані позивачкою консультаційні висновки зроблені оцінювачем ТОВ «ЕСПЕРТ КАМПАНІ+» ОСОБА_3 містять інформацію про оціночну вартість спірних транспортних засобів.
Належність вказаних транспортних засобів відповідачу на час вирішення питання про забезпечення позову не підтверджена доказами у справі, оскільки з даних, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що спірні транспортні засоби належать юридичній або фізичній особи без конкретної ідентифікації.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доказування покладено саме на позивача у справі, що не позбавляє її повторно звернутися до суду з відповідною заявою та надати докази на підтвердження тих чи інших обставин.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Щодо наданих представником відповідача письмових доказів, які сторона відповідача отримала після постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів зауважує, що відсутність існування доказів на момент прийняття судового рішення, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду від 27.08.2023 у справі №552/7368/21).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачкою.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         В. В. Сопрун

І. М. Стадник