ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2025 р.           Справа№ 910/2153/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Нижник О. М.
від відповідача: Фролов О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 

на рішення господарського суду міста Києва  14.07.2025  (повний текст рішення складено: 22.07.2025)

у справі № 910/2153/25 (суддя Бондарчук В. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" 

до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 

про визнання недійсним договору в частині

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.
          
В березні 2025 року Публічне акціонерне товариство "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (далі - ПАТ "ЖЦПК", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", відповідач) про визнання недійсними пунктів А.10, 4.5., 4.6., 4.13. повністю, п.п. 4.1., 4.8., 4.9., 4.10, 5.1., 5.7., 5.8. в частині винагороди за користування кредитом, кредитного договору №4Ж13760И від 20.11.2013, із внесеними додатковими угодами змінами, укладеними між ПАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" та АТ КБ "ПриватБанк".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що положеннями кредитного договору №4Ж13760И від 20.11.2013 додатково до відсотків передбачено нарахування та сплату винагороди на користь банку за користування кредитом, що суперечить чинному законодавству. Також, позивач вказує на те, що розмір нарахованої банком суми винагороди значно перевищує розмір наданого кредиту та нарахованих процентів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2025 у справі № 910/2153/25 позов задоволено та визнано недійсними пункти А.10, 4.5., 4.6., 4.13. повністю, п.п. 4.1., 4.8., 4.9., 4.10, 5.1., 5.7., 5.8. в частині винагороди за користування кредитом, кредитного договору №4Ж13760И від 20.11.2013, із внесеними додатковими угодами змінами, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат"  та Акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк". Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на користь Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" 3  028 грн 00 коп.  судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що   встановлена в договорі винагорода значно перевищує розмір отриманого кредиту, а тому не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права, що є самостійною підставою для визнання пунктів кредитного договору в частині сплати винагороди за користування кредитом недійсними.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2025 у справі № 910/2153/25, Акціонерне товариство Комерційного банку "ПриватБанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 3, 6, 13, 16, 202, 203, 204, 215, 526, 627, 638, 1048, 1049, 1054, 1056, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 236 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому скаржник зазначає, що незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди на стадії виконання за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору та додаткових угод, не є підставою для визнання умов договору недійсними. Суд без належної правової підстави поширив дію договірної умови щодо строку позовної давності на вимоги, які нею не охоплюються, чим порушив принцип визначеності, вийшов за межі змісту договору.

06.10.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем до суду подані додаткові пояснення у справі, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу.

Відповідач подав 07.10.2025 через підсистему "Електронний суд" клопотання про залишення без розгляду додаткових пояснень позивача, як таких, що подані з пропуском процесуального строку. 

У судовому засіданні 08.10.2025 судом залишено без розгляду ці додаткові пояснення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1  ст. 263 ГПК України  учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 18.08.2025 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом десяти днів з дня її вручення.

Приписами абз. 2 п. 5 ч. 6  ст. 242 ГПК України  передбачено, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Позивач отримав копію ухвали в електронному вигляді - 22.08.2025 о 09:16, що підтверджується довідкою Північного апеляційного господарського суду про доставку електронного документа.

Отже, за приписами абз. 2 п. 5 ч. 6  ст. 242 ГПК України  в даному випадку днем вручення вказаним особам копії ухвали суду апеляційної інстанції слід вважати - 22.08.2025.

Відповідно до положень ч. 1  ст. 118 ГПК України  право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2  ст. 119 ГПК України  встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Позивач до закінчення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не подав відповідну заяву.

Оскільки станом на 06.10.2025 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (додаткових пояснень у справі) закінчився, суд залишив такі додаткові пояснення позивача без розгляду. Позивач також не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення, а суд поза межами процесуального строку не визнавав їх подання необхідним.

09.10.2025 від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2025 (колегія суддів у складі: головуючий суддя -  Ходаківська І. П., судді: Владимиренко С. В., Демидова А. М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" у справі № 910/2153/25 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги  Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" у справі № 910/2153/25. Оголошено перерву у розгляді зазначеної апеляційної скарги  на  26.11.2025.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2025 представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2025 представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, за умовами кредитного договору від 20.11.2013 №4Ж13760И, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (перейменоване на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та Публічним акціонерним товариством "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" як позичальником, останньому надано кредит із лімітом 10  500  000,00 грн, на ціль: фінансування поточної діяльності підприємства. Відповідності до змін, внесених додатковою угодою, ліміт кредитного договору: 6  274  200,00 грн.

Пунктом А.3. договору в редакції додаткової угоди визначено строк повернення кредиту: дата згідно з графіком зменшення поточного ліміту підпункт А.2.1. - 17.11.2015.

Пунктом А.6. договору за користування кредитом позичальнику встановлено відсотки за фіксованою ставкою у розмірі 11,8% річних.

Пунктами А.9., А.10 договору передбачено сплату позичальником банку винагороди за відкриття позичкового рахунку в розмірі 500,00 грн у день укладення кредитного договору.

Позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом у розмірі, що визначається за наведеною формулою.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що плата за користування кредитними коштами за цим договором складається з відсотків за фіксованою процентною ставкою, згідно з пунктами 4.2., 4.3., та винагороди за користування кредитом, згідно з п. 4.5.

Відповідно до п. 4.5. договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом згідно з п. А.10.

Сума винагороди за користування кредитом (п. 4.5.) сплачується у дату, встановлену в п. 1.2. цього договору або в день дострокового повернення кредиту (п. 2.4.1). У разі несплати винагороди за користування кредитом у вказану дату, винагорода вважається простроченою (п. 4.6. договору).

Пунктами 4.8., 4.9 договору у разі, якщо дата повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі мають бути здійснені в банківський день, що передує вихідному або святковому дню.
Повернення/погашення кредиту, сплата відсотків за цим договором здійснюється у валюті кредиту. Погашення винагороди, неустойки за цим договором здійснюються у гривні відповідно до умов цього договору.

Згідно з умовами п. 4.10. договору, у разі порушення позичальником умов, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 цього договору, погашення всіх платежів здійснюється у такому порядку: 1) відсотки за користування кредитом; 2) кредит; 3) винагорода; 4) неустойка (штраф, пеня). Остаточне погашення всіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором здійснюється не пізніше дати, вказаної в п. 1.2. У разі несплати винагороди, відсотків у відповідні строки сплати, визначені у цьому договорі, вважаються простроченими. У разі розрахунку витрат банку у відповідності до пунктів 2.2.13, 2.3.13, за погодженням сторін можлива зміна строку погашення кредиту.

Пунктом 4.13. договору передбачено, що розрахунок та нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в строк повернення кредиту (1.2) або в строк дострокового повернення кредиту (П. 2.4.1).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.2, 4.3, 4.4, 4.6., строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.2, 2.2.14, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні.

Пунктом 5.7 договору в редакції додаткової угоди, узгоджено, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по цьому договору встановлюється сторонами протягом 15 років.

Пунктом 5.8. договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що мало наслідком звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, розрахований за наведеною формулою.

На виконання умов кредитного договору банком перераховано ПАТ "ЖЦПК" кредитні кошти у розмірі 6  274  101,92 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку відповідача з 20.11.2013 по 13.09.2023.

ПАТ "ЖЦПК", в свою чергу, виконало свої зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. 

Окрім того, банком нараховано ПАТ "ЖЦПК" винагороду за користування кредитом згідно з кредитним договором №4Ж13760И від 20.11.2013 на загальну суму 19  170  321,43 грн згідно з банківською випискою по рахунку позивача з 20.11.2013 по 13.09.2023 та меморіальними ордерами № 5 від 17.11.2015 та № К1111L007G від 11.11.2020. 

Звертаючись з позовом у даній справі, ПАТ "ЖЦПК" послалось на те, що виходячи з умов цього договору банком встановлено плату за користування кредитом двома способами одночасно, а саме, відсотки за фіксованою процентною ставкою та винагороду за користування кредитом, яка нараховується згідно із наведеною у п. А10 формулою, що суперечить чинному законодавству. При цьому розмір нарахованої банком суми винагороди значно перевищує розмір наданого кредиту та нарахованих процентів.

АТ КБ "ПриватБанк" проти позову заперечувало, зазначивши, що одним із принципів приватноправових відносин, якими є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 ЦК України. Таким чином, сторони погодили умови договору щодо сплати винагороди, при цьому, позивач не висловлював заперечень щодо викладених у п. 4.5. кредитного договору умов оплати за встановленою формулою ані під час укладення договору, ані під час підписання додаткової угоди, також не порушував питання про зміну умов договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Також, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В ст.  1046 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Матеріалами справи підтверджено, що сторонами спору укладено та виконується кредитний договір від 20.11.2013 №4Ж13760И.

Стаття 204 Цивільного кодексу України унормовує презумпцію правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів заявлення позивачем будь-яких заперечень щодо викладених у спірних пунктах вказаного кредитного договору умов оплати за встановленою формулою як при укладенні кредитного договору, так і при підписанні додаткової угоди, якою змінювалася формула розрахунку винагороди немає. Відсутні в матеріалах справи і докази порушення боржником питання про зміну умов договору, які б свідчили про незгоду боржника із викладеною в договорі формулою нарахування винагороди.

Вказані обставини свідчать про те, що сторони (банк та позичальник) погодили умови договору щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 904/624/19 (904/1699/24). 

Згідно з умовами п. 4.1. договору плата за користування кредитними коштами за цим договором складається з відсотків за фіксованою процентною ставкою, згідно із пунктами 4.2., 4.3., та винагороди за користуванням кредиту, згідно із п. 4.5.

Зокрема, у відповідності до п. 4.5. договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом за формулою, наведеною у п. А.10.

Апеляційний господарський суд вважає за доцільне в даному випадку звернутись до правової позиції Верховного Суду у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 25.05.2022 у справі №904/5314/20, згідно із якою винагорода банку за надані послуги має компенсаційний характер і її призначення полягає у тому, щоб покрити витрати банку, понесені ним у зв`язку з наданням кредиту. Це є безперечно дохід банку від проведення своєї банківської діяльності і поняття винагороди банку відсутнє у договірному законодавстві, внаслідок чого правова природа такої винагороди залежить від індивідуальної правової регламентації кожного банку.

При цьому відповідно до статей 627,  628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до цивільного законодавства.

Наведені обставини, у сукупності з положеннями ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України свідчать про недоведеність позивачем підстав, з якими закон пов`язує недійсність правочинів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
          
За результатами апеляційного перегляду рішення господарського суду міста Києва апеляційний господарський суд встановив, що висновки місцевого господарського суду не відповідають встановленим обставинам справи, а відтак, судове рішення підлягає скасуванню.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва 14.07.2025 у справі №910/2153/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (81700, Львівська область, Стрийський район, місто Жидачів, вулиця Фабрична, будинок 4; ідентифікаційний код 00278801) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д; ідентифікаційний код 14360570) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 15.12.2025.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова