Справа № 199/787/26
(1-кп/199/507/26) 
ВИРОК 
іменем України
02.02.2026 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12025042220001271 відносно:
ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, освіта середня, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, на особливий період, колишнього стрільця 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.07.2024 Суворовським районним судом міста Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70, 71, 72, 78 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. Звільнення: 11.03.2025 згідно ст. 81-1 КК України, умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом, невідбутий термін покарання: 4 роки 5 місяців 19 днів,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, 

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив крадіжку за наступних обставин.
Так, ОСОБА_2 , 28.11.2025 близько 19 год. 25 хв., перебуваючи поблизу аптеки ТОВ «Аптека № 22», що розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 1-Ж, де біля входу до аптеки у вільному доступі знаходився бензиновий генератор «TR Power GG11050ET», належний ТОВ «Аптека № 22». В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, вищевказаного майна.
Перебуваючи у тому ж місці та час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливого мотиву, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, підійшов до генератора, який перебував у вільному доступі, взявся за ручки генератору та покотив його на колесах в бік буд. 1 по пр. Слобожанський в м. Дніпрі.
Далі, доводячи свій протиправний умисел до кінця, ОСОБА_2 , утримуючи викрадене майно при собі, покидаючи місце скоєння злочину, був помічений та зупинений із викраденим майном свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і таким чином, виконавши усі дії, які вважав необхідними, направлені на таємне викрадення чужого майна, до кінця, не зміг закінчити злочин з причин, які не залежали від його волі.
Ринкова вартість вживаного генератора бензинового торгової марки «TR POWER» моделі «GG11050ET» станом на 28.11.2025 становила 28000 грн.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_2 міг спричинити ТОВ «Аптека № 22» матеріальний збиток на суму 28000 гривень.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_2 , з урахуванням меж обвинувального акта та кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування, підтриманої та не зміненої в суді прокурором, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому і пояснив, що дійсно він за обставин, викладених в обвинувальному акті, намагався викрасти генератор. 
У судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Також суд враховує ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.
Так, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Згідно обвинувального акту зазначено, що обставиною, що обтяжує покарання, є: рецидив злочинів.
Проте, рецидивом кримінальних правопорушень згідно ст. 34 КК України визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
ОСОБА_2 , будучи судимим 02.07.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто за крадіжку, знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення – закінчений замах на крадіжку. Таким чином в його діях присутня ознака повторність, оскільки він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені однією частиною статті Особливої частини КК України. 
Суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня обставина, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, оскільки рецидив злочинів наявний при вчиненні нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, яке не утворює повторність.
У той же час орган досудового розслідування та прокурор не ставили у вину ОСОБА_2 , тобто не зазначили у формулюванні його обвинувачення та не кваліфікували його дії за ознакою повторність, як і не зазначили про це в обставинах, що обтяжують йому покарання.
За таких обставин суд діє у відповідності до приписів ч. 1 ст. 337 КПК України, яка визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Зокрема, частиною 3 ст. 337 КПК України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, суд не має права виходити як за межі кваліфікації дій ОСОБА_2 , підтриманої прокурором та, погіршувати його становище, змінюючи йому кваліфікацію і додаючи ознаку повторність, так і не може додавати таку обставину, як обтяжуючу покарання, що визначено в п. 1) ч. 1 ст. 67 КК України: «вчинення злочину особою повторно», оскільки про таку обставину не зазначено в обвинувальному акті. 
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, яке він не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті свідками.
Обвинувачений ОСОБА_2 раніше судимий за крадіжку, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, оскільки самовільно залишив військову службу. ОСОБА_2 має хворобливий стан здоров`я, проте згідно висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи психічними розладами або захворюваннями не страждає. 
На підставі викладеного суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі.
Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_2 засуджений вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 02.07.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. 11.03.2025 ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання згідно ст. 81-1 КК України, умовно-достроково, для проходження військової служби за контрактом, невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі: 4 роки 5 місяців 19 днів.
На підставі викладеного остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю вироків, на підставі вимог ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст. 122, 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Питання щодо запобіжного заходу суд вирішує у відповідності до абз. 8 п. 2) ч. 3 та абз. 13) п. 2) ч. 4 ст. 374 КПК України.
Керуючись ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 02.07.2024 та остаточно призначити ОСОБА_2 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
Рахувати початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_2 з 02.02.2026, зарахувавши у строк відбуття покарання час його перебуває під вартою у період з 28.11.2025 по 03.12.2025 та з 21.01.2026 по 02.02.2026 включно.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 , до набрання вироком законної сили, залишити колишній – тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових товарознавчих експертиз, на загальну суму 4902 (чотири тисячі дев`ятсот дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.
Речовий доказ: генератор «TR POWER» моделі «GG11050ET» - повернути ТОВ «Аптека № 22».
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1