ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 р. 	Справа № 440/6104/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 26.06.25  по справі № 440/6104/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного  управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
  ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач,  ГУ ПФУ в Полтавській області,  апелянт), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо зменшення при перерахунку йому пенсії відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років з 74 % до 70 % сум грошового забезпечення та зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату йому  пенсії за вислугу років, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74 % від сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.02.2023;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо застосування з 01.01.2025  понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі-Постанова №1)  при нарахуванні та виплаті  йому пенсії за вислугу років;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області при здійсненні перерахунку йому пенсії за вислугу років  в частині не виплати індексації за 2025   рік та протиправне обмеження її максимальним (граничним) розміром,   починаючи з 01 березня 2025 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за   вислугу років:
- з 01 січня 2025 року у розмірі 74 % грошового забезпечення без застосування обмеження загального перерахованого розміру  пенсії її максимальним (граничним) розміром, з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року  № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі-Постанова №185), без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою №1, з урахуванням раніше виплачених сум;
- з 01 березня 2025 року у розмірі 74 % грошового забезпечення  без застосування обмеження загального перерахованого розміру   пенсії її максимальним (граничним) розміром, з урахуванням індексації відповідно до Постанови №185, постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі-Постанова №209), без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою №1, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Полтавського  окружного адміністративного суду від 26.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1  задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 74% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення з 01.02.2023, з урахуванням проведених раніше виплат. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1  з 01.01.2025, з 01.03.2025 загального розміру пенсії із обмеженням максимальним розміром та застосуванням коефіцієнтів, визначених пунктом 1 Постанови №1.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з 01.01.2025, з 01.03.2025 без застосування коефіцієнтів, визначених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1  Постанови №1 та без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з 01.01.2025 з урахуванням індексації, установленої Постановою №185, з 01.03.2025 з урахуванням індексації, установленої Постановою № 209,  із врахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі  4844,8 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати  та прийняти   нове  рішення, яким відмовити ОСОБА_1  у задоволенні позовних вимог  у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  відповідач  зазначив, що  виплата пенсій, призначених за спеціальними законами, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. На виконання вимог ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1, що набрала чинності з 01.01.2025. Пунктом 1 Постанови №1  встановлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» (з  урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії  за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення. Таким чином, на виконання зазначеної постанови позивачу  зроблено перерахунок пенсії з 01.01.2025 та з 01.03.2025.
Враховуючи, що ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та Постанова №1  є чинними та неконституційними не визнавались, отже, є обов`язковими до застосування , тому ГУ ПФУ в Полтавській області діяло відповідно до ст.19  Конституції України.
Вказав, що використання коефіцієнтів до пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до спеціальних законів , вжито для забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту  за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи  з фінансових можливостей держави шляхом справедливого та неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами із забезпеченням збалансованості бюджету.
Позивач правом на подання відзиву на апеляцію  не скористався. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену у жовтні 2013 року  відповідно до  Закону  України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Як вбачається із протоколу  про призначення ГУ ПФУ в Полтавській області пенсії ОСОБА_1 від 01.11.2013, йому було призначено пенсію за вислугу років 28 (календарних 25) у розмірі 74% грошового забезпечення (а.с.83). 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі №440/6153/24, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області від 27.04.2024 №66/21/4-137фв.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду  від  28.01.2025 у справі №440/15593/24, зокрема,  зобов`язано ГУ ПФУ у Полтавській області    виплату ОСОБА_1 основного розміру пенсії з 01.02.2023, 01.03.2023, 01.03.2024 без обмеження максимальним розміром та із врахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначених судових рішень позивачу було проведено перерахунок пенсії.
Згідно з письмовими поясненнями ГУ ПФУ в Полтавській області , наданими у відзиві на позов,  на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від  28.01.2025 у справі №440/15593/24 проведено перерахунок пенсії позивача  з 01.02.2023, 01.03.2023, 01.03.2024 без обмеження максимальним розміром  та нараховано доплату  з 01.02.2023 по 31.03.2025 у розмірі 216 860,26 грн. виплату пенсії, перераховану на виконання судового рішення розпочато з 01.04.2025 в розмірі 27100 грн.
Зазначене підтверджується розрахунком ГУ ПФУ в Полтавській області на доплату   ОСОБА_1  пенсії від 20.03.2025 (а.с.87).
Як вбачається з протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зробленого ГУ ПФУ в Полтавській області,  йому було проведено перерахунок пенсії з 01 лютого 2023 року, виходячи з 70% розміру грошового забезпечення (вислуга років 28).Підстава перерахунку : рішення суду №440/15593/24. За цим перерахунком  підсумок пенсії позивача ( з надбавками) склав 30597,15 грн. З 01.04.2025 -до виплати 27100,55 грн (а.с.88).
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зробленого ГУ ПФУ в Полтавській області,  йому було проведено перерахунок пенсії з 01 березня  2024 року, виходячи з 70% розміру грошового забезпечення (вислуга років 28).Підстава перерахунку : рішення суду. За цим перерахунком  підсумок пенсії позивача ( з надбавками) склав 32097,15 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії -32097,15 грн. З 01.04.2025 -до виплати 27100,55 грн (а.с.89).
Згідно з протоколом перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зробленого ГУ ПФУ в Полтавській області,  йому було проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2025 року, виходячи з 70% розміру грошового забезпечення (вислуга років 28), з урахуванням індексації базового ОСНП 2024 в сумі 1500 грн.  Підсумок пенсії ( з надбавками) склав  32097,15 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії: пониження суми 32097,15 грн згідно з постановою КМУ №1 від 03.01.2025, підсумок пенсії склав 27100,55 грн (а.с.90)
Відповідно до  протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1   з 01.03.2025 йому  було перераховано пенсію, виходячи з 70% розміру грошового забезпечення (вислуга років 28), з урахуванням індексації базового ОСНП 2024 в сумі 1500 грн та індексації базового ОСНП 2025 в сумі 1500 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) склав 33597,15  грн, з урахуванням максимального розміру пенсії: 32097,15 грн; пониження суми 32097,15 грн згідно з постановою  КМУ №1 від 03.01.2025, підсумок пенсії  склав  27100,55 грн (а.с.91).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо  зменшення при перерахунку  пенсії ОСОБА_1 відсоткового розміру пенсії за вислугу років  з 74% до 70% сум грошового забезпечення та виплати  йому пенсії з 01.01.2025 та з 01.03.2025  з урахуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 Постанови №1, позивач звернувся із цим позовом до  суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії позивача з 01 лютого 2023 року на підставі довідки від 27.04.2024 №66/21/4-137фв про розмір грошового забезпечення, відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону №2262- ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постанові від 28 січня 2021 року у справі   №420/40/20 (пункт 32), суд першої інстанції  зазначив, що у всіх випадках перерахунку пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсійний орган повинен застосовувати те відсоткове значення розміру пенсії по відношенню до грошового забезпечення, яке особа отримувала станом на момент здійснення такого перерахунку.
Зважаючи на факт визнання неконституційними положень ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, суд зазначив, що пенсійний орган, обмежуючи позивачу виплату пенсії максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.
Суд також вказав, що застосування при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються  умови та/ чи норми пенсійного забезпечення, зокрема, Постанови №1, є протиправним.
Оскільки ані Законом №2262-ХІІ, ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  не передбачено обмеження розміру  пенсій, розмір яких (пенсійної виплати)  перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність,  шляхом застосування  до суми перевищення коефіцієнтів, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню  положення ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і Постанови №1.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-XII.
Відповідно до положень ст.63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ  (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу),  пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають  страховий  стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації  України, органах і підрозділах цивільного захисту , податкової міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років – 50  процентів  і за кожний повний рік стажу понад 25 років – 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби  та військової служби за контрактом , які  звільняються з військової служби на умовах закону України «Про державні гарантії  соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі  служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів  їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 20 років – 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти  за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів  відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Згідно з ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ ( у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії)  максимальний розмір  пенсії, обчисленої відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.
Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Ані Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі-Порядок №45), ані постанова Кабінету Міністрів України   «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103( далі-Постанова №103) не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №1166-VII не зазнала.
Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Колегією суддів встановлено, що пенсія позивачу була призначена  у жовтні 2013 року, її розмір складав  74% від грошового забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ в редакції, чинній на час призначення ,  максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті , не повинен перевищувати 80 процентів відповідних  сум грошового забезпечення.
У подальшому  стаття закону №2262-ХІІ неодноразово була змінена  в частині граничного розміру пенсії  у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.
Так,  на момент    виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір  пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Колегією суддів  встановлено, що відповідачем  було здійснено перерахунок пенсії   ОСОБА_1 , під час проведення якого  було зменшено відсоткове значення  розміру  пенсії за вислугу років з 74% до 70% сум грошового забезпечення.
Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Таким чином, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення  відсоткового значення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.
З урахуванням наведеного, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців та особам, які мають право на пенсію за цим Законом, має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом № 1166-УІІ зміни до частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення максимального розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Під час розгляду зразкової справи №240/5401/18, Верховний Суд у постанові від 04.02.2019, яке залишено без змін  постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019,  дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету, Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі Постанови №103, максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового забезпечення, але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію, і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві, у зв`язку з чим відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивачу протиправно було зменшено розмір пенсії з 74% на 70% грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена  у постанові Великої  Палати Верховного Суду у постанові від  16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18, у постанові Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №420/40/20 .
Колегія суддів вважає правильним  висновок суду першої інстанції про те, що при перерахунку  пенсії позивача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Отже , рішення суду першої інстанції  в частині визнання протиправними дій відповідача  щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 74%  до 70%   грошового забезпечення та зобов`язання  ГУ ПФУ в Полтавській області  здійснити перерахунок  та виплату позивачу  пенсії  в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення з 01.02.2023, підлягає залишенню без змін.
Щодо застосування коефіцієнтів зменшення пенсії відповідно до  пункту 1 Постанови №1 та обмеження  пенсії максимальним розміром , колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі - Указ № 64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною  1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Отже, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
У Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Відносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб врегульовані Законом № 2262-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону № 2262-ХІІ, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, умови і норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, визначаються виключно Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих законів.
«Обчислення пенсії» особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ визначено розділом V (статті 43-47) Закону № 2262-ХІІ, а «Виплата пенсій» та  «Порядок перерахунку пенсій» - розділами VII (статті 52-62) та VIII (статті 63-66) Закону № 2262-ХІІ відповідно.
Разом з тим, статтею 46 Закону України  «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX (далі-Закон №4059-ІХ) установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 46 Закону № 4059-ІХ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03 січня 2025 року № 1 (далі - Постанова № 1), яка набрала чинності 03 січня 2025 року та застосовується з 1 січня 2025 року.
Пунктом 1 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини 1 статті 27, абзацу другого частини 1 статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини 1  статті 27, абзацу другого частини 1 статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Таким чином, положеннями статті 46 Закону №4059-ІХ та Постанови №1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законами України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу суперечить приписам статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Крім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії відповідно до  статті 46 Закону України №4059-ІХ та пункту 1 Постанови №1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
Водночас Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини 2 статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині 2  статті 19, статті 130 Конституції України.
Таким чином, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції , що зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а інші нормативно-правові акти підлягають застосуванню лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Положеннями статті 46 Закону №4059-ІХ та Постанови №1 встановлено додаткові підстави для обмеження шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій, призначених на підставі Закону №2262-ХІІ, що прямо  заборонено ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ.
Закон  № 4059-ІХ та Постанова №1 фактично змінили умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію  за цим Законом, без внесення відповідних змін до Закону №2262-ХІІ та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що порушує соціальну гарантію пенсійного забезпечення таких осіб, яка встановлена Законом №2262-ХІІ.
Колегія суддів наголошує, що  для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 1-1 Закону №2262-ХІІ, які у часі прийняті раніше та мають пріоритет стосовно більш пізніх у часі положень Закону №4059-ІХ.
Відповідно до ст. 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Оскільки положення ст. 46 Закону №4059-ІХ та Постанови  №1  не були відображені в Законі №2262-ХІІ шляхом внесення відповідних змін, вказані положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
У Постанові від 11.08.2023 у адміністративній справі № 380/103/22 Верховний Суд зауважив наступне:
“20. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи”.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.2015 року за №4-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини 3 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» наголосив на тому, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України.
Отже, зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний був виплачувати позивачу з 01 січня 2025 пенсію  та з 01 березня 2025 року без обмеження її максимальним розміром, тобто без застосування понижуючих  коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених Постановою №1 . 
Колегія суддів також враховує, що відмовляючи у відкритті провадження за поданням судді Донецького окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом справи № 200/116/25 як зразкової та за поданням судді Полтавського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом справи № 440/534/25 як зразкової, Верховний Суд в ухвалах від 25 лютого 2025 року у справі № 200/116/25 та від 26 лютого 2025 року у справі № 440/534/25 звернув увагу на те, що Верховним Судом неодноразово висловлювалась позиція щодо застосування норм Закону № 2262-XII у спорах, що стосуються обмеження максимального розміру пенсій. Зокрема, у постановах від 16 грудня 2021 року (справа № 400/2085/19), 20 липня 2022 року (справа № 340/2476/21), 25 липня 2022 року (справа № 580/3451/21), 30 серпня 2022 року (справа № 440/994/20), 17 березня 2023 року (справа № 340/3144/21) та інших Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах стосовно призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону № 2262-XII норми зазначеного закону підлягають застосуванню з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1  з  01.01.2025, з 01.03.2025 загального розміру пенсії із обмеженням максимальним розміром та застосуванням коефіцієнтів, визначених пунктом 1 Постанови №1 та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з 01.01.2025, з 01.03.2025 без застосування коефіцієнтів, визначених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1  Постанови №1 та без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з 01.01.2025 з урахуванням індексації, установленої Постановою №185, з 01.03.2025 з урахуванням індексації, установленої Постановою № 209,  із врахуванням раніше виплачених сум.
Крім того, колегія суддів вважає помилковими доводи пенсійного органу про те, що 
реалізація на практиці статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та Постанови № 1 забезпечить скорочення дисбалансу в розмірах пенсій, що  дасть змогу забезпечити соціальний захист найбільш вразливих верств населення, оскільки застосування такого підходу знівелює одну з основних конституційних засад судочинства - обов`язковість судового рішення (пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України), яка є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактично це дасть змогу не виконувати на законних підставах судові рішення щодо перерахунку пенсії, при цьому виправдовуючись захистом найбільш вразливих верств населення.
Відповідач, обґрунтовуючи використання коефіцієнтів, передбачених Постановою № 1, до певних категорій пенсій, зазначає про справедливий та неупереджений розподіл суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами із забезпеченням збалансованості бюджету. Разом з цим, така мета не повинна досягатись у спосіб, який обмежує соціальні стандарти та гарантії інших категорій пенсіонерів, та шляхом надання пріоритетності нормативно-правовим актам, які не є спеціальним у регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з  рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
     
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року  по справі № 440/6104/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін