ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 751/1031/22
провадження № 61-10316св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 
2023 року в складі судді Овсієнко Ю. К. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року в складі колегії суддів 
Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Онищенко О. І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства 
«Сенс Банк» про визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), у якому просила визнати недійсним кредитний договір від 01 серпня 2008 року 
№ 2402/0808/71-079.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що 01 серпня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, укладено кредитний договір №2402/0808/71-079, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит в сумі 66 150, 00 дол. США для споживчих цілей строком до 01 липня 2038 року. Однак банк зобов`язання щодо видачі кредиту в доларах США не виконав, платіжне доручення в іноземній валюті відсутнє, а отже, кредитний договір є неукладеним (недійсним) відповідно до пункту 1 
статті 203 та статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 
2023 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року, відмовленоу задоволенні позову. 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки оспорювання нею отримання коштів у розмірі 66 150 дол. США за спірним договором та, як наслідок, самого факту укладення 01 серпня 2008 року кредитного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, здійснюється не шляхом подання окремого позову про визнання недійсним спірного договору, а під час вирішення справи про стягнення боргу за кредитним договором.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
03 липня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023року поновлено строк 
  ОСОБА_2 на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
11 січня 2024 року справанадійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не врахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року № 194/1126/18.
Заявник вказує, що суди не врахували, що подана відповідачем заява на видачу готівки від 01 серпня 2008 року не містить печатки банку, тому є неналежним та недопустимим доказом передачі коштів в кредит.
Також вважає, що суди не дослідили доказів, наявних у матеріалах справи, не врахували, що відповідач не надав на вимогу суду оригіналів платіжних доручень на підтвердження перерахування коштів на банківський рахунок заявника;
Крім цього, суд першої інстанції не вирішив клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, яке мало значення для правильного вирішення справи.
Позиція інших учасників справи
07 вересня 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до Верховного Суду із відзивом на касаційне скаргу ОСОБА_1 та просило залишити в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, а касаційну скаргу - без задоволення. 
21 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відповідь на відзив та просила задовольнити її касаційну скаргу.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Судами встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2402/0808/71-079, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 66 150 дол. США на строк з 01 серпня 2008 року до 31 липня 2038 року включно з процентною ставкою 11,9% відсотків річних для придбання квартири 
АДРЕСА_1 .
З копії заяви на видачу готівки № U425-20 вбачається, що 01 серпня 
2008 року ОСОБА_1 отримала 66 150 дол. США, згідно із договором 
№ 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року, що еквівалентно 320 503,37 грн. 
Того ж дня, 01 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О. В. 
01 серпня 2008 року ОСОБА_3 підтвердила нотаріально посвідченою заявою здійснення повного розрахунку ОСОБА_1 за куплену квартиру АДРЕСА_1 . Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продану квартиру, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не заявляла.
01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_1 .
13 січня 2009 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору щодо нараховання відсотків та періоду їх сплати, а також договори про внесення змін та доповнень № 2 та 
№ 3 від 28 серпня 2009 року, якими кредитний договір викладено у новій редакції та змінено процентну ставку.
АТ «Альфа-Банк» є правонаступником ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року.
Рішенням Новозаводського районного суд м. Чернігова від 03 березня 
2016 року у справі № 751/7600/15-ц, яке набрало законної сили, позов 
ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року у сумі 1 443 921,07 грн. Зустрічний позов 
ОСОБА_5 до ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Визнано договір поруки 
№ 2402/0808/71-079/Р-2, який укладено 01 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк», припиненим. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Визнано договір поруки №2402/0808/71-079/Р-1, який укладено 01 серпня 2008 року між 
ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк», припиненим.
18 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О. П. відкрито виконавче провадження № 59595677 з примусового виконання виконавчого листа № 751/7600/15-ц, виданого 
31 травня 2016 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року у сумі 
1 443 921,07 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до 
статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди встановили, що ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року з підстав його неукладеності (неотримання коштів за ним у іноземній валюті - доларах США).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вказав на те, що наслідки недійсності правочину до неукладеного договору не застосовуються, тому вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц дійшла висновку, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнано судом недійсним. Такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання самостійного позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
Суди встановили відповідно до матеріалів справи, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2016 року у справі № 751/7600/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року у сумі 1 443 921,07 грн.
Як правильно звернули увагу суди, з мотивів наведеного вище судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувалася з сумою заборгованості за кредитним договором. За її клопотанням у справі призначено судово-економічну експертизу для визначення фактично сплачених сум за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 . Однак вказану експертизу проведено не було, у зв`язку з несплатою її вартості. На підставі наявних у справі матеріалів суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що відповідач не надала належних доказів, які б спростували розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2402/0808/71-079, який надано позивачем, отже стягненню підлягає сума коштів у розмірі 1 443 921,07 грн. Отже, питання видачі кредитних коштів та належність виконання зобов`язання судом першої інстанції перевірялось, доводам ОСОБА_1 щодо заперечень на позов про стягнення заборгованості за кредитом надано відповідну правову оцінку.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 травня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим.
Відповідно до відомостей Єдиного реєстру судових рішень касаційну скаргу на зазначені судові рішення у справі № 751/7600/15-ц ОСОБА_1 не подавала.
Оскільки при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 не доведено неотримання коштів в сумі 66 150 дол. США, і як наслідок, самого факту неукладення кредитного договору, обраний позивачем спосіб захисту, як визнання недійсним неукладеного договору в окремому спорі, ініційованому після набрання чинності судовим рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором, є неефективним.
Із вказаними висновками погоджується і Верховний Суд.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги 
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність необхідності захисту порушеного права позивача шляхом викладення відповідного висновку щодо неукладеності договору у мотивувальній частині судового рішення після встановлення обставин неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів в іноземній валюті, вважаючи, що позивач мала доводити заявлені нею в цьому позові підстави недійсності правочину під час судового розгляду справи про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01 серпня 2008 року, а не ініціювати окрему судову справу. У діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі № 751/7600/15-ц, що є неприпустимим. 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 жовтня 2020 року № 194/1126/18,не заслуговують на увагу, оскільки висновки у цій справі, і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними.
Посилання заявника на те, що суд першої інстанції не вирішив клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін є безпідставними, оскільки суд, вважаючи достатніми наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні, постановивши відповідну ухвалу.
В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
А тому, інші обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ршення Новозаводського районного суду м. Чернігова та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська