Справа №705/6352/25
2/705/993/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Умань 

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
20.10.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області, який винесено у справі №705/3269/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 291 КК України.
Згідно фактичних обставин справи ОСОБА_2 , 15 березня 2025 року, близько 15 години 00 хвилин, у м. Умані Черкаської області, знаходячись у приміщенні ангару, розташованого на території ПП «Вторма» по вул. Старицкого, буд. 6, керуючи електричним трициклом «Dozer-Model 1800W», рухаючись ним заднім ходом, діючи необережно, будучи неуважним, не слідкуючи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, не дотримуючись безпечного інтервалу, не переконавшись у безпечності подальшого руху та небезпеки для інших учасників дорожнього руху, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «2.3 6). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; «10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою, до інших осіб.»; 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.»; 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», виконання яких було необхідною умовою для запобіганню наслідків свого діяння, змінив напрямок свого руху, зблизившись лівою боковою частиною електричного трициклу із правою боковою частиною автомобіля «ГАЗ-53», р.н. НОМЕР_3 , який нерухомо стояв у цьому ж ангарі, в результаті чого, пасажиру електричного трициклу «Dozer-Model 1800W» - ОСОБА_1 , що сиділа зліва від ОСОБА_2 , притиснуло великий палець лівої руки.
В результаті таких дій водія ОСОБА_2 , пасажир ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження, у виді відкритого перелому проксимальної фаланги І пальця правої кисті, які згідно висновку експерта №05-7-01/177, відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм електричного трициклу «Dozer-Model 1800W», ОСОБА_2 , а саме: вимог п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1., 13.9. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді отриманням потерпілою ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав.
Вказаними неправомірними діями Відповідач завдав значної моральної шкоди Позивачці.
Так, з березня 2025 року позивачка до цього часу вимушена лікуватися, оскільки переламані кістки невірно зрослися, вказане підтверджується записами в амбулаторній медичній картці, цілком зрозуміло, що вона терпіла і терпить значний фізичний біль, не може вільно виконувати будь-які роботи по господарству, так і інші вправи, фактично робочою лишилася одна рука.
Відповідно вона втратила сон, змушена постійно витрачати свої сили на відновлення здоров?я, змінився її звичайний устрій життя, вказане значно впливає на її психологічний стан, вона стала нервовою та лякливою. Сам Відповідач жодних заходів для відшкодування шкоди не вживав, у відновленні стану здоров`я Позивачці не допомагає, морально її не підтримує. Крім того, Позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, враховуючи це їй набагато тяжче переносити завдану шкоду. Розмір завданої шкоди Позивачка оцінює в сумі
100 000, 00 гривень, які враховуючи нинішню інфляцію та курс долара 42 гривні не є такою великою, а відповідно дана сума буде достатньою для відшкодування моральних страждань Позивачки.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.
Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копію ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачу 18 листопада 2025 року рекомендованим листом, проте лист повернувся до суду з поштовою відмітко «адресат відсутній за вказаною адресою», тому у відповідності до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.
Станом на день розгляду справи відповідач не надала до суду відзиву чи заперечення на позовну заяву.
Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України..

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду.
Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2025 року по справі № 705/3269/25; 1-кп/705/884/25, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробовуванням строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Як вбачається з вироку,  ОСОБА_2 , 15 березня 2025 року, близько 15 години 00 хвилин, у м. Умані Черкаської області, знаходячись у приміщенні ангару, розташованого на території ПП «Вторма» по вул. Старицкого, буд. 6, керуючи електричним трициклом «Dozer-Model 1800W», рухаючись ним заднім ходом, діючи необережно, будучи неуважним, не слідкуючи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, не дотримуючись безпечного інтервалу, не переконавшись у безпечності подальшого руху та небезпеки для інших учасників дорожнього руху, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «2.3 6). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; «10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою, до інших осіб.»; 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.»; 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», виконання яких було необхідною умовою для запобіганню наслідків свого діяння, змінив напрямок свого руху, зблизившись лівою боковою частиною електричного трициклу із правою боковою частиною автомобіля «ГАЗ-53», р.н. НОМЕР_3 , який нерухомо стояв у цьому ж ангарі, в результаті чого, пасажиру електричного трициклу «Dozer-Model 1800W» - ОСОБА_1 , що сиділа зліва від ОСОБА_2 , притиснуло великий палець лівої руки.
В результаті таких дій водія ОСОБА_2 , пасажир ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження, у виді відкритого перелому проксимальної фаланги І пальця правої кисті, які згідно висновку експерта №05-7-01/177, відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм електричного трициклу «Dozer-Model 1800W», ОСОБА_2 , а саме: вимог п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1., 13.9. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді отриманням потерпілою ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав.
У даному кримінальному провадженні потерпілою визнано ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляла, правомірно звернулась до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_2 і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст.15та п. 8 і 9 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 7ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.
Належність та допустимість доказів визначають ст. ст.77,78 ЦПК України.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач вказує , що даним кримінальним правопорушенням їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона втратила сон, змушена постійно витрачати свої сили на відновлення здоров`я, змінився її звичайний устрій життя, що значно впливає на її психологічний стан, вона стала нервовою та лякливою. Сам Відповідач жодних заходів для відшкодування шкоди не вживав, у відновленні стану здоров`я Позивачці не допомагає, морально її не підтримує. Крім того, Позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, враховуючи це їй набагато тяжче переносити завдану шкоду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 травня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01).
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та фізичних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із вчиненням протравних дій відповідача. Суд також враховує і тривалість заподіяння позивачу моральної шкоди.
Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданий позивачу, в сумі 10000 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені судом та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Згідно п. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, що підтверджується копією довідки №135464, а також, як вбачається з копії вироку від 09.07.2025, відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, тому судові витрати за розгляд вказаної справи необхідно віднести за рахунок держави
Керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 82, 9, 141, 259, 264-265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі – 10000 (десять тисяч) гривень.
Судовий збір віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 22 січня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя О.В. Душин