ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 132/611/25
провадження № 61-11258св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 . Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17 вересня 2022 року № 228, на виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлений до військової частини НОМЕР_1 . За сповіщенням сім`ї № 319 ІНФОРМАЦІЯ_2 оператор взводу протитанкових ракетних комплексів стрілецького батальйону солдат ОСОБА_5 27 жовтня 2023 року зник безвісти в районі населеного пункту с. Старомайорське Волноваського району Донецької області. Відділенням поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 31 жовтня 2023 року внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення (кримінальне провадження № 12023020020000960) за фактом зникнення поблизу населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходив службу у 1 протитанковому батальйоні у званні солдат, який останній раз виходив на зв`язок 23 жовтня 2023 року, за правовою кваліфікацією частини першої статті 115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти ОСОБА_5 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій). За твердженнями побратимів ОСОБА_5 , він загинув під час виконання бойового завдання, проте тіло не вдалося евакуювати. 17 вересня 2024 року Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану 
у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації смерті її сина ОСОБА_5 , який зник безвісти, та видачі свідоцтва про смерть.

Заявник указувала, що через відсутність документів на підтвердження загибелі (смерті) ОСОБА_5 під час виконання ним обов`язків військової служби 
у Збройних Силах України, пов`язаних із захистом Батьківщини, їй відмовлено 
в реєстрації смерті її сина органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Також зазначала, що встановлення цього факту потрібно їй для вирішення питань, зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця тощо, 
а також з метою державної реєстрації смерті ОСОБА_5 в органах державної реєстрації актів цивільного стану і отримання свідоцтва про смерть.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт загибелі (смерті) ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби при виконанні бойового завдання на захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області, пов`язаного із захистом Батьківщини, у віці 33 роки, неподалік населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 квітня 
2025 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт загибелі (смерті) ОСОБА_5 , українця, громадянина України, уродженця м. Калинівка Хмільницького (Калинівського) району Вінницької області, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби при виконанні бойового завдання на захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області, пов`язаного із захистом Батьківщини, у віці 33 роки, неподалік населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Допущено негайне виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, взявши до уваги також покази допитаних у судовому засіданні свідків, виходив з того, що сторона заявника навела достатньо аргументів та надала достатньо доказів, які з урахуванням статті 317 ЦПК України дають підстави саме для встановлення факту загибелі (смерті) ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання ним обов`язків військової служби при виконанні бойового завдання на захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області, пов`язаного із захистом Батьківщини, у віці 33 роки, неподалік населеного пункту Старомайорське, Волноваського району Донецької області. Звернення заявника із заявою про встановлення юридичного факту у порядку окремого провадження узгоджується з позицією Великої Палата Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, оскільки заявник не має іншої можливості одержати свідоцтво про смерть сина, яке посвідчує факт, що має юридичне значення, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 квітня 
2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову 
в задоволенні заяви.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що надані ОСОБА_1 докази 
у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_5 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення про смерть за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть ОСОБА_5 .

Апеляційний суд зазначив, що, зважаючи на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина ОСОБА_5 , ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення його померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

28 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд всупереч вимогам закону не дослідив ключові докази у цій справі - показання свідків, не дав їм правову оцінку, за наявності сумнівів у показаннях не перевірив обставин, які підтверджують покази свідків, та при ухваленні судового рішення повністю проігнорував їх.

Інші аргументи учасників справи

04 жовтня 2025 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду додаткові пояснення, які мотивовані тим, що у матеріалах справи є докази, які 
у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_5 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення про смерть за обставин, що підтверджені цими доказами.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Калинівського районного суду Вінницької області.

09 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у додаткових поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_5 .

Відповідно до копії витягу з наказу начальника 
ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17 вересня 2022 року № 228 на виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлений до військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 отримала сповіщення сім`ї № 319 ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що її чоловік, оператор взводу протитанкових ракетних комплексів стрілецького батальйону, солдат ОСОБА_5 , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісти 27 жовтня 2023 року в районі населеного пункту с. Старомайорське Волноваського району Донецької області.

31 жовтня 2023 року ОСОБА_6 звернулася до відділення поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції 
у Вінницькій області з повідомленням за фактом зникнення поблизу населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області її рідного брата, ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходив службу у 1 протитанковому батальйоні у званні солдат, який останній раз виходив на зв`язок 23 жовтня 2023 року. Відомості про кримінальне правопорушення 31 жовтня 2023 року внесено до ЄРДР (кримінальне провадження № 12023020020000960) за правовою кваліфікацією частини першої статті 115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти, 
ОСОБА_5 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій).

17 вересня 2024 року Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив 
ОСОБА_1 у державній реєстрації смерті її сина, ОСОБА_5 , який зник безвісти, та видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до скріншотів смс-повідомлень між старшим лейтенантом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в яких зазначається, зокрема про те, що тіло ОСОБА_9 станом на зараз (31 жовтня 2023 року) ще на позиції НОМЕР_2 об ТрО. Хлопці з позиції вийшли.

Згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2025 року № 909/1835 заходи з пошуку солдата ОСОБА_5 проводились силами підрозділу відразу після того, як він перестав виходити на зв`язок, але вони позитивних результатів не дали.

Відповідно до акта службового розслідування від 10 листопада 2023 року завершено службове розслідування. Комісія за наслідками розслідування запропонувала начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 облікувати як такого, що з 27 жовтня 2023 року зник безвісти під час захисту Батьківщини, солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 , оператора взводу протитокових керованих ракет НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 
2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма 
№ 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма 
№ 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом 
з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури різняться між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.

Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 
2021 року у справі № 591/1461/19 (провадження № 61-10316св20).

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України)

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку 
з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. 

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті її сина, ОСОБА_5  (військовослужбовця) у певний час - 27жовтня 2023 року 
з метою отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та призначення одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як на підстави звернення до суду заявниця посилалась на те, що, за сповіщенням сім`ї № 319 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оператор взводу протитанкових ракетних комплексів стрілецького батальйону, солдат 
ОСОБА_5 27 жовтня 2023 року зник безвісти в районі населеного пункту 
с. Старомайорське Волноваського району Донецької області. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти, ОСОБА_5 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій). За твердженнями побратимів ОСОБА_5 , він загинув під час виконання бойового завдання, проте тіло не вдалося евакуювати.

На підтвердження вимог своєї заяви ОСОБА_1 надала суду:

- копію витягу з наказу від 17 вересня 2022 року № 228 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 ;
- копію військового квитка ОСОБА_5 ;
- сповіщення № 319 про те, що ОСОБА_5 , оператор взводу протитанкових ракетних комплексів стрілецького батальйону, солдат, відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісті 27 жовтня 2023 року в районі населеного пункту с. Старомайорське Волноваського району Донецької області;
- копію витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 
2023 року № 300 (по строковій службі), відповідно до якого ОСОБА_5 
з 18 жовтня 2023 року прибув і приступив до виконання службових обов`язків 
в підпорядкування командира НОМЕР_4 територіальної оборони для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану;
- копію витягу з ЄРДР за № 12023020020000960 від 31 жовтня 2023 року, відповідно до якого від ОСОБА_6 надійшло повідомлення до відділу поліції за фактом зникнення поблизу населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області її рідного брата ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходив службу у 1 протитанковому батальйоні у званні солдат, посада не відома, який останній раз виходив на зв`язок 
23 жовтня 2023 року;
- копію витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 19 квітня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_5 зник на території бойових дій (під час воєнних дій);
- копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти 
27 жовтня 2023 року солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 ;
- скріншоти смс-повідомлень між старшим лейтенантом ОСОБА_7 
і ОСОБА_8 , в яких зазначається, зокрема, про те, що тіло ОСОБА_9 станом на зараз (31 жовтня 2023 року) ще на позиції НОМЕР_2 об ТрО. Хлопці з позиції вийшли;
- відповідь військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2025 року на адвокатський запит про те, що заходи з пошуку солдата ОСОБА_5 проводились силами підрозділу відразу після того, як він перестав виходити на зв`язок, але позитивних результатів не дали. Доповідей про поранення солдата 
ОСОБА_5 до командування військової частини не надходило; відповідно до наказу від 10 листопада 2023 року № 1425 командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування солдат ОСОБА_5 вважається безвісти зниклим під час захисту Батьківщини;
- копію витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний № 2/7/84дск, розпочатий 05 жовтня 2023 року, закінчений 13 січня 2024 року), відповідно до якого солдат ОСОБА_5 зник безвісти (евакуація тіла неможлива);
- копію витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний № 2/7/84дск, розпочатий 05 жовтня 2023 року, закінчений 13 січня 2024 року).

Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть 
ОСОБА_5 27 жовтня 2023 року, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення настання смерті за обставин, що підтверджені цими доказами.

Інших доказів ні заявник не надала, ні суд не встановив, виконавши вимоги частини третьої статті 294 ЦПК України.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 
305, 306 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку 
з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України).

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 
2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23 (провадження № 61-16728св23), від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23) та від 
08 жовтня 2025 року у справі № 357/9150/24 (провадження № 61-2282св25).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19)).

Апеляційний суд, оцінивши належність та допустимість доказів у їх сукупності, зробив висновок про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За таких обставин суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви. 

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Вінницького апеляційного суду від 30 липня 
2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Щодо заявлених клопотань

У додаткових поясненнях Міністерство оборони України просило у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відступу від висновків про застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 
28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, 
і застосування альтернативного підходу до можливості встановлення юридичного факту у справах цієї категорії, передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначені статтями 403, 404 ЦПК України.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів не знайшла підстав для відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 
28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, а клопотання Міністерства оборони України про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми та інших передбачених статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів відмовляє 
у задоволенні вказаного клопотання.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства оборони України про передання справи № 132/611/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська