Номер провадження: 22-ц/813/1312/25 
Справа № 947/31421/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.07.2006 року між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0079/74/60908, згідно умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит у сумі 72 000 доларів США строком по 24.07.2016 року, а Позичальник зобов`язувався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24.07.2006 року між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 014/0079/74/60908/1, згідно якого Поручитель взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника.
В подальшому 27.02.2015 року між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0079/74/60908/81-1-0-00/15207 до Кредитного договору № 014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди зміни умов кредитування, в частині зміни валюти кредиту змінивши її з доларів США на українську гривню, та видачі позивальнику додаткових коштів з метою рефінансування існуючої заборгованості, а також встановлення нового розміру відсотків за користування кредитними коштами.
27.02.2015 року між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0079/74/60908/81-1-0-00/15208, відповідно до якої сторони дійшли згоди змінити процентну ставку за користування кредитом та викладено у новій редакції графік погашення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту. Крім того, сторони погодити щодо всіх правовідносин пов`язаних з укладанням та використанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років.
26.10.2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про часткове прощення боргу за Кредитним договором № 014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року, згідно якого сторони досягли згоди про зміну з 15.04.2021 року умов погашення кредиту, а саме: було врегульовано існуючу заборгованість строк сплати якої настав шляхом анулювання (прощення) суми процентів нарахованих за користування кредитними коштами та пені за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором.
15.06.2020 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 014/0079/74/60908/81-1/34494, відповідно до якої було змінено з 15.06.2020 року процентну ставку за кредитом, у зв`язку з чим змінено графік погашення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту.
Проте всупереч вимогам Договору та Додаткових угод до нього Позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 04.07.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 601 943 грн. 81 коп., яка складається з:
- заборгованості за кредитом у розмірі - 528 935 грн. 78 коп.;
- заборгованості за відсотками у розмірі - 73 008 грн. 03 коп.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином, позивач просив стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість 601 943,81 грн та судові витрати.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2024 року замінено позивача АТ «Райффайзен Банк» на його правонаступника - ТОВ «Компані Фінанс».
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Компані Фінанс» (ЄДРПОУ 44195842) заборгованість за Кредитним договором № 014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року, станом на 04.07.2023 року у сумі 601 943,81 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 528 935,78 грн.; заборгованості по відсотках 73 008,03 грн., та судові витрати по 4 513,08 грн. з кожного.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє Боличевський Сергій Петрович, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «Компані Фінанс» залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що представником Відповідача 1, на електронну адресу суду 21.03.2024 року надіслана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 21.03.2024 року о 14:00 в Одеському апеляційному суді призначено розгляд кримінальної справи 521/9131/21, де адвокат є захисником обвинуваченого. Проте, подана раніше, заява від 14.02.2024 року надіслана в електронному вигляді на електронну пошту суду та підписана за допомогою Електронного цифрового підпису із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису була прийнята судом. В той час, як заява від 21.03.2024 надіслана в електронному вигляді на електронну пошту суду та підписана за допомогою Електронного цифрового підпису із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, судом не прийнята. Фактично, стороні Відповідача 1 було відмовлено в доступі до правосуддя.
Крім того, скаржник посилається на те, що 14.02.2024 року за клопотанням ТОВ «Компані Фінанс» замінено позивача з АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «Компані Фінанс». Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, - директор та бенефіціарний власник ТОВ «Компані Фінанс» є ОСОБА_4 , також він є представником Позивача як адвокат. Згідно довідки від 29.03.2022 року, ОСОБА_4 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 з 24.03.2022. Довідка була надана безпосередньо адвокатом Федяєвим С.В. до суду в іншій справі де він представляв інтереси позивача. Згідно з чинним законодавством військова служба є державною службою особливого характеру, що визначено ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а також є публічною службою відповідно до п. 15 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, представником ТОВ «Компані Фінанс» надана клопотання про процесуальне правонаступництво на підставі недійсного договору. Отже, суд залучив до участі у справі правонаступника Позивача не встановивши законність процесуального правонаступництва ТОВ «Компані Фінанс»
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 25.11.2025 року на 14:00 год. ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки апеляційний суд в установленому порядку не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подавав.
Присутній в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Боличевський Сергій Петрович, а також в режимі відеоконференції представник позивача ТОВ «Компані Фінанс» - Федяєв Сергій Володимирович не заперечували проти розгляду справи за фактичної явки.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин неучасті в судовому засіданні 25.11.2025 року на 14:00 год. інших учасників справи судом апеляційної інстанції не встановлена, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав осіб, які не з`явилися до судового засідання, щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань за вказаними кредитним договором та Договором поруки, заборгованість не погашено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 601943.78 грн., солідарно.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24.07.2006 року АТ «Райффайзен Банк» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №014/0079/74/60908 за яким надав, а остання отримала, кредит у сумі 72000 доларів США зі сплатою 11,5% відсотків за користування кредитом на суму залишку з терміном погашення кредиту у 2026 році.
27.02.2015 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0079/74/60908, згідно умов якої сторони змінили валюту зобов`язання з «Долар США» на національну валюту, а також встановили новий відсоток.
26.10.2018 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про часткове прощення боргу за Кредитним договором №014/0079/74/60908 та зміну умов погашення кредиту з 15.04.2021 року.
15.06.2020 року АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №014/0079/74/60908-1/34494, відповідно до якої змінено процентну ставку за кредитом, розраховано сукупну вартість Кредиту у додаткових угодах.
24.06.2006 року між АТ Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №014/0079/74/60908/1 за яким він зобов`язався перед Банком відповідати за належне виконання ОСОБА_1 умов зазначеного Кредитного договору.
27.02.2015 року між АТ Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №014/0079/74/60908/1 за яким він підтвердив перед Банком відповідати за належне виконання ОСОБА_1 умов зазначеного Кредитного договору та додаткових угод до нього.
Банком на адресу відповідача ОСОБА_5 надсилалися 04.07.2023 та 22.08.2023 року сповіщення про виконання зобов`язань за Кредитним договором, та пропонувалося упродовж 15 днів здійснити дострокове погашення заборгованості, які залишилися невиконані.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань на адресу відповідача ОСОБА_3 Банком надсилалися 04.07.2023 та 22.08.2023 року сповіщення про виконання зобов`язань за Кредитним договором та Договором поруки, та пропонувалося упродовж 15 днів здійснити дострокове погашення заборгованості, які залишилися невиконані.
Згідно розрахунку заборгованість за Кредитним договором №014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року станом на 04.07.2023 року становить 601943,81 грн. і складається з заборгованості за тілом кредиту 528935,78 грн. та заборгованості по відсотках 73008,03 грн.
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За обставинами цієї справи встановлено, що 24.07.2006 року АТ «Райффайзен Банк» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №014/0079/74/60908 за яким надав, а остання отримала, кредит у сумі 72000 доларів США зі сплатою 11,5% відсотків за користування кредитом на суму залишку з терміном погашення кредиту у 2026 році.
В подальшому, 27.02.2015 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0079/74/60908, згідно умов якої сторони змінили валюту зобов`язання з «Долар США» на національну валюту, а також встановили новий відсоток.
26.10.2018 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про часткове прощення боргу за Кредитним договором №014/0079/74/60908 та зміну умов погашення кредиту з 15.04.2021 року. 
15.06.2020 року АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №014/0079/74/60908-1/34494, відповідно до якої змінено процентну ставку за кредитом, розраховано сукупну вартість Кредиту у додаткових угодах.
Згідно розрахунку заборгованість за Кредитним договором №014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року станом на 04.07.2023 року становить 601943,81 грн. і складається з заборгованості за тілом кредиту 528935,78 грн. та заборгованості по відсотках 73008,03 грн. 
Наявна у матеріалах справи виписка по рахунку ОСОБА_1 від 17.08.2023 року підтверджує погашення позичальником заборгованості за Кредитним договором №014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року як за тілом кредиту так і за процентами.
Отже, надана позивачем виписка є свідченням належного обліку банківських операцій та первинних документів у відносинах банку з ОСОБА_1 .
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України №75 від 04 липня 2018 року, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Обставини виникнення між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 правовідносин, заснованих на договорі кредиту, фактичне отримання позичальником кредитних коштів у визначеній договором сумі та неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів підтверджено, зокрема, змістом кредитного договору №014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року та додатковою угодою №1 до нього від 27.02.2015 року, договором про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/0079/74/60908 від 26.10.2018 року, додатковою угодою №014/0079/74/60908-1/34494 від 15.06.2020 року, підписаними ОСОБА_1 , а також випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, які підтверджують часткову сплату позичальником тіла та процентів за договором до жовтня 2022 року включно.
Отже, сплата ОСОБА_1 періодичних платежів за вказаним кредитним договором свідчить про визнання позичальником як факту отримання, так і використання ним кредитних коштів.
Колегія суддів зауважує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі №922/1280/22.
Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 не надала суду обґрунтований контррозрахунок на спростування наведених банком розрахунків заборгованості ні в частині основної суми кредиту, ні в частині нарахованих процентів.
АТ «Райффайзен Банк» на адресу відповідача ОСОБА_1 надсилалися 04.07.2023 та 22.08.2023 роки вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, та пропонувалося упродовж 15 днів здійснити дострокове погашення заборгованості, які залишилися невиконані.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
Тобто, у даному випадку досудова вимога банку є передумовою звернення до суду з позовом і не припиняє обов`язку позичальника виконати кредитне зобов`язання у строк та на умовах, у ньому зазначених.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.
Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24.07.2006 року між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 014/0079/74/60908/1, згідно якого Поручитель взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника.
27.02.2015 року між АТ Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №014/0079/74/60908/1 за яким він підтвердив перед Банком відповідати за належне виконання ОСОБА_1 умов зазначеного Кредитного договору та додаткових угод до нього.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 є поручителем за зобов`язанням, яке у встановлений строк не виконано, у зв`язку із чим направлено досудову вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань, зважаючи на те, що відповідачем не виконано зобов`язань, визначених договором поруки, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується довідкою - розрахунком суми заборгованості по договору та випискою по рахунку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідача у солідарному порядку як поручителя.
При цьому, договір поруки 014/0079/74/60908/1, укладений 24.07.2006 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 , яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є чинним, оскільки такий не визнано недійсним в судовому порядку.
Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компані Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №014/0079/74/60908 від 24.07.2006 року, станом на 04.07.2023 року у сумі 601 943,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 528 935,78 грн. та заборгованості по відсотках 73 008,03 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що представником Відповідача 1, на електронну адресу суду 21.03.2024 року була надіслана заява про відкладення розгляду справи, але судом була не прийнята і розглянута справа, апеляційним судом відхиляються оскільки матеріалами справи встановлено, що така заява про відкладення адвокатом Боличевським С.П. вже повторна, після аналогічної заяви від 14.02.2024 року, що в силу п.1, п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України надає суду право розглядати справу за фактичної явки.
Твердження в апеляційній скарзі на те, що суд залучив до участі у справі правонаступника Позивача не встановивши законність процесуального правонаступництва ТОВ «Компані Фінанс» з підстав, що директором та бенефіціаром є ОСОБА_4 , який є військовим, не спроможні.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Матеріалами справи встановлено, що договір відступлення права вимоги від 12 січня 2024 року щодо кредитного договору, який є предметом даного спору, був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» та ТОВ «Компані Фінанс» в особі Сухорукової Яни Олександрівни, яка діяла на підставі довіреності, зареєстрованої у реєстрі за № 1742, від 01 грудня 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Марченком А.В.
Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 11.12.2025 року. 

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Л.М. Вадовська

                                                                               С.О. Погорєлова