БІЛОГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД  ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ вул. Шевченка, 42, смт Білогір`я, Шепетівський район, Хмельницька область, 30200 тел./факс (03841) 2-14-44, тел. 2-03-97, е-mail: inbox@bg.km.court.gov.ua, web:https://bg.km.court.gov.ua/sud2201/, код ЄДРПОУ 02886947	

Справа № 669/1038/25
Провадження № 2/669/67/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого – судді Вишневського В.О.,
з участю: секретаря судового засідання Юрчук А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:
03 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті своєї матері, ОСОБА_4 , відкрилася спадщина, до складу якої входить належне їй на праві власності нерухоме майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 . Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, що призначена для забудови, а його оціночна вартість становить 356672 грн.
Зазначила, що вона належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері, однак не може оформити свої спадкові права, оскільки за життя власника на житловий будинок не був виготовлений правовстановлюючий документ, а тому йому нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Також вказала, що відповідачі – брат та сестра позивачки не заперечували щодо прийняття спадщини позивачкою.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Позивачка ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлена належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилась, однак, 27 січня 2026 року подала заяву, в якій вона просить підготовче засідання проводити за її відсутності, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в підготовче судове засідання не з`явився, в поданій 02 лютого 2026 року заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав повністю.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилась, в поданій 02 лютого 2026 року заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала повністю.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 (актовий запис № 2). 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 .
З довідки Білогірської селищної ради Хмельницької області від 01 грудня 2025 року № 6225 вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 разом із дочкою ОСОБА_1 , яка згідно наданих суду документів є рідною сестрою відповідачів, а тому вважається такою, що постійно проживала разом з померлою на час відкриття спадщини і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. 
Згідно з довідками, виданими виконкомом Білогірської селищної ради Хмельницької області від 01 грудня 2025 року № 6226 та від 02 грудня 2025 року № 6231, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , згідно даних погосподарської книги 2021-2025 років, побудований на земельній ділянці площею – 0,25 га, загальна площа земельної ділянки – 0,3,8434 га (кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався), а загальна площа будинку – 108,1 кв.м., та належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, відомості про наявність житлового будинку по АДРЕСА_2 , його технічні характеристики підтверджується копією технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством «Білогірське бюро технічної інвентаризації» від 22 жовтня 2025 року.
З повідомлення приватного нотаріуса Рогожиної Ю.М. від 29 жовтня 2025 року слідує, що видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину неможливо через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують належність житлового будинку померлій.
Згідно свідоцтва про праву на спадщину за законом, спадкова справа № 41/2024 р., зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 734 та № 735 приватним нотаріусом Рогожиною Ю.М. вбачається, що спадкоємцем померлої ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_2 та згідно свідоцтва про праву на спадщину за законом, спадкова справа № 41/2024 р., зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 729 – позивачка ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідно до копії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Рогожиною Ю.М., зокрема договору про поділ спадщини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28 жовтня 2025 року, право особистої власності на будинок, розташований по АДРЕСА_2 переходить до ОСОБА_1 .
За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18.
Так само у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 вересня 1992 року.
Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05 серпня 1992 року законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05 серпня 1992 року, відсутні.
Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
22 жовтня 2025 року Комунальним підприємством «Білогірське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого останній побудований в 1974 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року "Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 5 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 2 червня 2011 року. 
Законом України від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності" (Закон N 3038-VI) встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об`єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.
Відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. 
Житловий будинок ОСОБА_4 побудований в 1974 році, тому для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було б достатньо технічного паспорта, складеного за результатами технічної інвентаризації, виписки із погосподарської книги сільської ради, рішення місцевої ради про згоду на оформлення права власності на нерухоме майно.
Проте право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , як власниці, припинилося на підставі п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України у зв`язку із її смертю. 
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивача, як до спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу перейшли всі права власника майна, проте із за відсутності на житловий будинок правовстановлюючих документів, оформити право власності на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. 
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження
Згідно з п. п. 5 п. 1 ст. 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 01 липня 2004 року правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. 
Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду вказаного позову та достатньо доказів вважати, що житловий будинок, з надвірними спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 повинен належати позивачці ОСОБА_1 , як спадкоємцю за законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Приймаючи до уваги, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві ОСОБА_4 належало право на житловий будинок АДРЕСА_2 , а позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем вказаного майна померлої за законом, а також враховуючи те, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов необхідно з цих підстав задовольнити. 
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Разом із тим, з урахуванням наданої суду копії посвідчення серії НОМЕР_3 , позивачка відповідно до статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір при поданні позову не сплачувався. За таких обставин підстави для повернення позивачці судового збору з державного бюджету відсутні.
Водночас, згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави.
В зв`язку з задоволенням позову з урахуванням визнання його обома відповідачами та рівної участі кожного з них у справі та враховуючи положення частини першої статті 142 КПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить 1783,36 грн і підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках — по 891,68 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 328, 1216-1222, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 229, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити. 

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Синютки, Білогірського району Хмельницької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 891 гривня 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 891 гривня 68 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ;

відповідачка: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Василь ВИШНЕВСЬКИЙ