ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4067/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року (суддя Притула К.М.) в справі №340/4067/25 за позовом фермерського господарства «Неофіти» до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Неофіти» звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Укртрансбезпека), відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, про визнання протиправним та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ107207 від 22 травня 2025 року в розмірі 17000,00 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ107207 від 22.05.2025 року в розмірі 17000,00 грн.
Додатковим рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Присуджено на користь Фермерського господарства "НЕОФІТИ" з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати додаткове рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідач вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», через що відсутні правові підстави для скасування спірної постанови, а додаткове рішення підлягає скасуванню. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, відповідно до якої додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 31/25 від 07.05.2025 року, акт про надання правничої допомоги від 07.05.2025 року і платіжну інструкцію №1787 від 19.06.2025 року.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 7075 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є не співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та стягнув судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн з Державної служби України з безпеки на транспорті.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджено документально, а саме: договором про надання правової допомоги № 31/25 від 07 травня 2025 року, укладений між ФГ «Неофіти» та адвокатським об`єднанням «Науменко, Боруш і партнери», заявкою № 1 від 07 травня 2025 року, відповідно до якої передбачено надання правничої допомоги позивачу з питання оскарження постанови №ПШ107207 від 22 травня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, актом про надання правничої допомоги від 18 червня 2025 року, платіжною інструкцією №1787 від 19 червня 2025 року про оплату позивачем за правову допомогу у розмірі 7075 грн.
Як зазначено вище, судом першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 5000,00 грн.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС). 
За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України встановлено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). 
Суд враховує рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду заявником документів, їх значення для спору, та доходить до висновку, що стягнутий на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн) є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відтак, стягнута судом першої інстанції сума правничої допомогу є розумною і необхідною, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Апелянтом не приведено жодного доводу стосовно розміру стягнутої суми правничої допомоги.
Наявність підстав для скасування додаткового рішення апелянт пов`язує виключено з правомірністю постанови про стягнення адміністративно-господарського штрафу.
З цього питання суд зауважує, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року цій справі апеляційна скарга Укртрансбезпеки на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року в справі № 340/4067/25 залишена без задоволення, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року в справі № 340/4067/25 за позовом фермерського господарства «Неофіти» до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без змін.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року в справі № 340/4067/25 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року в справі № 340/4067/25 за позовом фермерського господарства «Неофіти» до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 27 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко