ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 р. 	Справа № 520/4721/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.07.25 по справі № 520/4721/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №204950021391 від 30.01.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплачувати з 27 травня 2024 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV ОСОБА_1 починаючи з 27 травня 2024 року, зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2006 по 30.06.2010; 
- вирішити питання розподілу судових витрат. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі №520/4721/25 та ухвалити судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 позивач подавала звітність про доходи, однак Пенсійний орган не проставив відмітку сплати через неповноту бази. У зв`язку з чим, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на виключення періоду роботи до страхового стажу за дане порушення. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії через не повною мірою передання інформації з бази Луганської області не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Апелянт вказує, що згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки від 16.12.2014 № 6326005981 позивач перемістилася на підконтрольну територію України та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з тим, що окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей є окупованими російською федерацією з 7 квітня 2014 року в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії відсутня інформація про сплату страхових внесків позивачем, як фізичною особою-підприємцем, оскільки дана інформація містилась в базах Луганської області .
На підставі вищевикладеного, відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня у зв`язку із відсутністю документів не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 27.05.2024 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.01.2025 № 204950021391 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. 
У вказаному рішенні зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №520/28928/24, яке набрало законної сили 02.01.2025, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 27.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058) та подані ОСОБА_1 документи, з урахуванням висновків суду. Після опрацювання справи винесено рішення відмовити у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 ОСОБА_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 27.05.2024. Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону №1058 - 60 років. Вік заявниці на дату звернення 60 років 5 місяців 29 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону №1058- 30 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи 27 років 3 місяці 8 днів Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 01.01.2006 по 30.06.2010, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Позивач вважає дії відповідача протиправним, а його рішення таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом свого порушеного права. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не здійснено протиправних дій щодо не зарахування до страхового стажу оспорюваних періодів, оскільки позивачем не було виконано умов за яких такі періоди могли бути зараховані до страхового стажу, а відтак рішення відповідача є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,
Частина перша статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня року 2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 2.7 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз. 3 підп. 2 п. 2.1 Розділу 2 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду 14.02.2023 у справі №263/9178/17, від 17.01.2020 у справі №240/466/19.
Судовим розглядом встановлено, що позивач з 17.08.1999 зареєстрована як фізична особа-підприємець, ставка єдиного податку – 20% друга група, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 026764.
При цьому, спрощена система оподаткування була запроваджена Указом Президента України від 03 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», тобто після 31 грудня 1997 року, а тому позивач міг перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (далі Указ № 727/98; був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Нормами пунктів 2.1, 2.2, 2.7 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 № 11-1 (далі також - Інструкція № 11-1, чинна в спірних період, втрата чинності 07.02.2011) визначено, що платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.
Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Інструкції № 11-1 платники, перелічені в пунктах 2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у пункті 2.7 - за постійним місцем проживання.
Згідно з пунктами 4.3, 4.7 розділу 4 Інструкції № 11-1 встановлено такі ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування:
- для платників збору, визначених у пп. 2.2, 2.4, - 32 відсотки фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;
- для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 7.2 Розділу 7 Інструкції № 11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в пункті 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період. Платники, зазначені у пункті 2.7 цієї Інструкції, можуть протягом поточного року щоквартально нараховувати і сплачувати до Пенсійного фонду 25 відсотків річної суми страхових зборів, виходячи з очікуваного (оцінного) доходу. У такому разі у витязі з декларації зазначається розмір доходу до кінця звітного періоду. Строк сплати авансових платежів - до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада.
В подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України (затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 № 4-6 (далі також - Інструкція 4-6, втрата чинності 07.02.2011)).
Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції № 4-6 суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.
Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 4-6 для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 № 16-6 (втрата чинності 07.02.2011), ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, становить 32 відсотки.
Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій № 11-1, № 4-6 і № 16-6 у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Судом встановлено, що 01 січня 2012 року позивач перейшла на спрощену систему оподаткування, що підтверджено свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 687197 від 28.05.2012. 
Враховуючи наведене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів перебування позивача у періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 до 31.12.2004 та з 01.01.2006 до 30.06.2010 на спрощеній системі оподаткування, оскільки таку систему оподаткування позивач обрла або перейшов лише 01.01.2012, що підтверджено доказами, які містяться у справі та жодних доказів перебування на такій системі до оспорюваних періодів суду не надано (докази сплати єдиного внеску). 
Із оспорюваного рішення відповідача вбачається, що позивачу не були зараховані в трудовий стаж період здійснення ним підприємницької діяльності через відсутність інформації про сплату внесків до Пенсійного органу України. 
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) за період з 1998 до 2013 року встановлено, що страхувальником, зокрема, за період 2004 рік та з 2006-2010 роки , відомості за звітні місяці містять позначку про сплату страхового внеску «НІ».
Доводи позивача про неможливість підтвердження сплати страхових внесків у зв`язку з окупацією є необґрунтованими, оскільки з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за 2005 рік інформація про сплату внесків наявна, тоді як за 2004, 2006-2010 роки відсутня. З наведеного слідує, що реєстр персоніфікованого обліку функціонував і відображав фактичні сплати, а відтак відсутність записів за спірні періоди підтверджує несплату внесків.
Таким чином, судовим розглядом підтверджено, що позивач у оспорюваний період не здійснювала сплату страхових внесків, будь-яких інших доказів, які б спростовували встановлені судовим розглядом обставини, позивачем не подано. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не здійснено протиправний дій щодо не зарахування до страхового стажу оспорюваних періодів, адже позивачем не було виконана умов за яких такі періоди могли бути зараховані до страхового стажу, а відтак рішення відповідача є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі № 520/4721/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова