ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року Справа № 915/1142/25 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко Т.В., 
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь-шифер”, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “АВЕСТ БУД”,
про: стягнення заборгованості у розмірі 224368,79 грн, - 

в с т а н о в и в:

Товариством з обмеженою відповідальністю “Волинь-шифер” подано до Господарського суду Миколаївської області в електронному вигляді позовну заяву б/н від 31.07.2025 (вх.№11234/25 від 31.07.2025), з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВЕСТ БУД” заборгованості у розмірі 224368,79 грн за поставлений бордюрний камінь БР.100.30.18 сірого, бордюрний камінь 100.20.8 сірого, піддонів, з якої: 183904,0 грн - основний борг, 33031,19 грн - збитки від інфляції та 7433,60 грн - 3% річних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається та, що ним було поставлено відповідачу бордюрний камінь БР.100.30.18 сірого, бордюрний камінь 100.20.8 сірого, піддонів. Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за поставлений товар у розмірі 183904,0 грн, а також нараховано до стягнення збитки від інфляції та 3% річних.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025, - справу №915/1142/25 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.
Ухвалою суду від 05.08.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.
13.08.2025 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків б/н від 13.08.2025 (вх.№11730/25).
Ухвалою суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відмовлено. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.09.2025.
29.09.2025 судом призначено підготовче засідання на 12.11.2025.
Ухвалою суду від 12.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2025.
Згідно ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Ухвали суду у даній справі направлялась відповідачу до його електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі та отримані останнім.
За таких обставин враховуючі приписи п.2) ч.6 ст.242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач не скористалися наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки.
Відповідач у судове засідання 12.12.2025 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.
В ході розгляду справи та в судовому засіданні 12.12.2025 представник позивача, підтримував висловлену позицію та доводи, викладені на їх обґрунтування.
У судовому засіданні 12.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та зазначив, що проголошення вступної та резолютивної частини рішення відбудеться 17.12.2025.
Вступна та резолютивна частини рішення підписані судом 17.12.2025.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя. 
Європейський суд з прав людини (надалі – ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі “Бараона проти Португалії” 1987 року Суд відзначив: “Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів”. Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами”. 
Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями. Приймаючи до уваги, що з початку військової агресії Російської Федерації проти України бойові дії ведуться, у тому числі, на території Миколаївської області, Господарський суд Миколаївської області, через оголошення повітряних тривог, перебої з постачанням електричної енергії тощо, працював з певними обмеженнями у здійсненні правосуддя та не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/1142/25 в межах строку, передбаченого ГПК України.
Відповідно, розгляд даної справи відбувся у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, та продовженого відповідними указами Президента України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.
У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Волинь-шифер” (надалі – позивач у справі) здійснило Товариству з обмеженою відповідальністю “АВЕСТ БУД” (надалі – відповідач у справі) постачання бордюрного каменю БР.100.30.18 сірого, бордюрного каменю 100.20.8 сірого, піддонів (надалі - товару) на загальну суму 215136,96 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: №РН-000917 від 01.09.2021 на суму 51300,48 грн; №РН-000927 від 02.09.2021 на суму 51300,48 грн; №РН-001077 від 17.09.2021 на суму 37512,0 грн; №РН-001090 від 17.09.2021 на суму 37512,0 грн; №РН-001091 від 17.09.2021 на суму 37512,0 грн.
Позивач стверджує, що відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ним рахується заборгованість у розмірі 213904,0 грн.
З метою врегулювання питання щодо сплати заборгованості позивач надіслав на адресу відповідача відповідні листи №29/06/22 від 29.06.2022 та №12/01/23 від 12.01.2023.
Листом №27/12-1 від 27.12.2023 відповідач підтвердив наявного перед позивачем заборгованість у розмірі 213904,0 грн та звернувся з проханням дозволити йому погасити наявну заборгованість без застосування будь-яких штрафних санкцій відповідно до такого графіка платежів, а саме:
- до 31.12.2023 - сплата заборгованості у розмірі 30000,0 грн;
- до 31.01.2024 - сплата заборгованості у розмірі 40000,0 грн;
- до 28.02.2024 - сплата заборгованості у розмірі 40000,0 грн;
- до 31.03.2024 - сплата заборгованості у розмірі 40000,0 грн;
- до 30.04.2024 - сплата заборгованості у розмірі 40000,0 грн;
- до 31.05.2024 - сплата заборгованості у розмірі 23904,0 грн.
Листом №27/12/23 від 27.12.2023 позивач погодив запропонований відповідачем графік платежів та при цьому попередив, що у випадку недотримання графіку залишає за собою право звертатися до суду для стягнення заборгованості та штрафних санкцій.
Відповідач не дотримався запропонованого ним графіку платежів та здійснив лише одну оплату: 10.01.2024 перерахував на рахунок позивача 30000,0 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №44 від 10.01.2024 на вказану суму.
З метою досудового врегулювання спору, 28.02.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості №28/02/25 від 28.02.2025 з проханням сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, яка станом на 27.02.2025 становила 211313,11 грн та включала: 183904,0 грн - розмір основної заборгованості; 22303,29 грн - інфляційні збільшення; 5105,82 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості.
В матеріалах справи містяться докази направлення та отримання відповідачем зазначеної претензії.
Проте відповідач відповіді на претензію не надав, наявну у нього заборгованість перед позивачем не погасив.
Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони шляхом обміну листами №27/12-1 від 27.12.2023 та №27/12/23 від 27.12.2023 письмово погодили порядок і строк погашення заборгованості за поставлений товар, однак відповідач свої зобов`язання у встановлений строк не виконав.
Відповідач не дотримувався запропонованого ним графіку платежів та здійснив лише одну оплату 10.01.2024 перерахував на рахунок позивача 30000,0 грн.
Позивач 28.02.2025 звернувся до відповідача з претензією щодо сплати заборгованості х урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.
Відповіді на вказану претензію відповідачем не надано, наявну заборгованість у розмірі 183904,0 грн не погасив.
Відповідачем не надано суду доказів погашення основної заборгованості за поставлений позивачем товар у розмірі 183904,0 грн.
Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за поставлений позивачем товар, відповідач, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують належне виконання позивачем зобов`язань з поставки товару, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.
За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 183904,0 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення збитки від інфляції у розмірі 33031,19 грн за період з лютого 2024 року по червень 2025 року та 7433,60 грн - 3% річних за період з 01.02.2024 по 29.07.2025.
В силу положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок збитків від інфляції та 3% річних, суд дійшов висновку, що арифметично та методологічно вони є вірними.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 3365,53 грн.
У відповідності до ч.3.ст.4 Закону України “Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У даному випадку позивач звернувся з позовом до суду в електронній формі (через підсистему “Електронний суд”), а тому підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, при поданні позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 2692,43 грн (224368,79 грн х 1,5% х 0,8).
На підставі положень статті 129 ГПК України судовий збір в розмірі 2692,43 грн покладається на відповідача.
Відповідно до п.1) ч.1 ст.7 Закону України “Про судовий збір” переплачена сума судового збору в розмірі 673,10 грн може бути повернута позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВЕСТ БУД” (54006, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Благовісного Вадима, буд.8/4, код ЄДРПОУ 41530051) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь-шифер” (35700, Рівненська обл., Рівненський р-н, м.Здолбунів, вул.Шевченка, буд.1, код ЄДРПОУ 31729043) 183904,0 грн основного боргу, 33031,19 грн збитків від інфляції, 7433,60 грн - 3% річних та 2692,43 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне судове рішення складено 01.01.2026.

Суддя М.В. Мавродієва