УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7547/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Галацевич О.М.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №296/7547/23 за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» 
на рішення  Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. 
в с т а н о в и в :
У серпні 2023 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11267294000 в розмірі 12 832,09 дол. США звернути стягнення на спадкове майно, у тому числі на квартиру, загальною площею 44.9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позову представник зазначав, що 12.12.2007 між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» укладено договором про надання споживчого кредиту № 11267294000 у відповідності до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 38 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі згідно з графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити плату за кредитом у повному обсязі не пізніше 12.12.2028 року.
Вказував, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.90 % річних.
В забезпечення кредитних зобов`язань за договором ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. З відповіді Житомирської державної нотаріальної контори від 17.03.2023р. вбачається, що спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .
Вважає, оскільки ОСОБА_2 своєчасно не сплатив заборгованість за кредитним договором, станом на 24.07.2023 р. утворилась заборгованість в розмірі 12 832,09 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом – 12 682,00 дол. США; заборгованість по процентах, нарахованих по 02.08.2019р. – 149,98 дол. США.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 03 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник АТ «УкрСиббанк» подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11267294000 від 12.12.2007 року (надалі – кредитний договір), у відповідності до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 38 000.00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі згідно з графіком погашення кредиту згідно Додатку 1, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити плату за кредит у повному обсязі не пізніше 12.12.2028 року. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.90 % річних. Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і пені, у разі її нарахування. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно – квартиру, загальною площею 44.9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смертi ОСОБА_2 залишилося нерухоме майно. За кредитним договором №11267294000 від 12.12.2007 року наявна заборгованість нарахована по 02.08.2019 року, яка станом на 24.07.2023 року складала - 12 832.09 дол. США , з яких: 12 682.11 дол. США - заборгованість за кредитом, 149.98 дол. США – заборгованість по процентах, нарахованих по 02.08.2019 року.
Звертає увагу, що вказане нерухоме майно та обов`язок щодо повернення заборгованості за кредитним договором увійшли до складу спадщини. ОСОБА_1 як дружина померлого, є спадкоємцем за законом першої черги. 
Дізнавшись про смерть позичальника та не маючі інформації про спадкоємців банк направив вимогу №21-5/512 від 06.09.2019 року до Житомирської державної нотаріальної контори та просив нотаріуса довести вимогу до відома спадкоємців та повідомити Банк про коло спадкоємців, які прийняли спадщину та про факт видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак відповіді не було надано. 29 березня 2023 року на запит Банку від Житомирської державної нотаріальної контори надійшла відповідь про те, що спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . Враховуючи зазначене банк звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовними вимогами до відповідача. 
Додає, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.04.2025р. встановлено серед іншого, що дізнавшись про смерть позичальника ( ОСОБА_2 ) та не маючі інформації про спадкоємців, банк направив вимогу №21-5/512 від 06.09.2019 року до Житомирської державної нотаріальної контори та просив нотаріуса довести вимогу до відома спадкоємців та повідомити Банк про коло спадкоємців, які прийняли спадщину та про факт видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Вказує, що Корольовським районним судом м. Житомира досліджена довідка про склад сім`ї, видана ОСББ «Вітрука-23» за №30 від 28.05.2019, яка на думку представника вказує на те, що станом на 28.05.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.1970. Також, судом досліджений лист від Житомирської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . 
Вважає, що судом в тому числі встановлено, що відповідно до спадкової справи №418/2019 року, що заведена Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна ОСОБА_2 , спадкоємці: син – ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщина, про що написали відповідні заяви від 31.01.2020 р.
Окрім того, в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 подавала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Відхиляючи доводи позивача суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що позивач не надав належних доказів прийняття спадщини, а також, що лист нотаріальної контори не є належним доказом статусу спадкоємця. 
Додає, що суд неправомірно відкинув факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини. Довідка про реєстрацію за спільною адресою (а.с. 54) є належним доказом такого проживання та фактом прийняття спадщини згідно з ч.2 та 3 ст. 1268 ЦК України. Так, суд не врахував лист Житомирської державної нотаріальної контори № 493/01-16 від 17.03.2023 як доказ, незважаючи на його відповідність вимогам до письмових доказів (ст. 95 ЦПК України), та вказівку нотаріуса про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем . 
Зокрема, суд безпідставно поставив під сумнів достовірність доказів позивача, не вимагаючи від відповідача подання альтернативних документів або пояснень, що спростовували б факт прийняття спадщини. 
Також суд першої інстанції ухвалюючи рішення не враховував належні та допустимі докази надані позивачем та надав перевагу усним твердженням представника відповідача про можливе не проживання відповідача зі спадкодавцем на момент смерті, причому взагалі не спростовано факт прийняття спадщини та не проживання зі спадкоємцем, відповідач не подав жодного альтернативного документу або пояснень, що спростовували б факт спільного проживання та прийняття спадщини. 
Щодо порушення норм процесуального права, представник АТ «УкрСиббанк» акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. При ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. Вважає, що Корольовський районний суд м. Житомира при прийняті оскаржуваного рішення в порушення вимог ст.12, 13, 89, 263 ЦПК України неналежним чином оцінено наявні у справі докази та невірно встановлено дійсні обставини справи, внаслідок чого неправильно вирішено спір по суті. 
В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 12.12.2007 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11267294000, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 38 000,00 доларів США зі строком погашення не пізніше 12.12.2028 (а.с.19-21).
12.12.2007 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 19149, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав, а банк як іпотекодержатель прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту квартиру загальною площею 44,9 кв. м., житловою площею 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25-26).
ОСОБА_2 надано кредит в розмірі 38 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 0610636123 від 12.12.2007 (а.с.33).
Відповідно до статуту АТ «УкрСиббанк» є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (а.с.9-14).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).
З листа Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області №493/01-16 від 17.03.2023, який надійшов на запит АТ «УкрСиббанк», вбачається, що спадкоємицею до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 (а.с.30).
Відповідно до спадкової справи № 418/2019, що заведена Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємці: син – ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщина, про що написали відповідні заяви від 31.01.2020 (а.с.98, 99). Окрім того, в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 подавала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с.53-104).
Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги станом на 28.05.2019, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.54).
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору за розрахунком позивача станом на 24.07.2023 утворилось заборгованість в розмірі 12 832,09 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом – 12 682,00 дол. США; заборгованість про процентах, нарахованих по 02.08.2019 – 149,98 дол. США (а.с.36-44).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що відповідач із ОСОБА_2 на момент смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали разом, заяви про прийняття спадщини відповідач не подавала, а тому не доведено, що остання спадщину прийняла і відповідно до ст. 1282 ЦК України та зобов`язана задовольнити вимоги кредитора.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року в справі № 6-18цс13, від 8 квітня 2015 року в справі N 6-33цс15.
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша стаття 1282 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) вказано, що «задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)). Не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109))».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17 зазначено, що «правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 зазначено, що «ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2007 між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» укладено договором про надання споживчого кредиту № 11267294000, у відповідності до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 38 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі згідно з графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити плату за кредитом у повному обсязі не пізніше 12.12.2028.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки він своєчасно не сплатив заборгованість за кредитним договором, банк зазначав, що станом на 24.07.2023 утворилась заборгованість в розмірі 12832,09 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом – 12682,00 дол. США; заборгованість по процентах, нарахованих по 02.08.2019р. – 149,98 дол. США.
У серпні 2023 року позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на спадкове майно до ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_2 .
Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено під час розгляду справи, що саме відповідач є спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_2 та прийняла після нього спадщину.
Посилання представника позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що згідно відповіді Житомирської державної нотаріальної контори № 493/01-16 від 17.03.2023 спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , спростовується матеріалами спадкової справи, в яких відсутня вказана відповідь. Також в матеріалах спадкової справи № 418/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину – відсутні, а матір`ю - ОСОБА_4 та сином - ОСОБА_3 померлого подано заяви про відмову у прийнятті спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції проігнорував факт спільного проживання ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 , що, на думку представника, підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою ОСББ «Вітрука-23» за №30 від 28.05.2019, з якої вбачається, що станом на 28.05.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.1970, виходячи з наступного.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання – це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21)).
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що позивачем під час розгляду справи не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що станом на момент смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкодавець проживав разом із ОСОБА_1 . 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що довідка про склад сім`ї, видана ОСББ «Вітрука-23» за №30 від 28.05.2019, сама по собі не є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, оскільки з її змісту вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала з ОСОБА_2 за однією адресою саме станом на 28.05.2019, тобто за два місяці до смерті останнього, а не на момент відкриття спадщини. 
Отже, належні докази на підтвердження тієї обставити, що станом на момент смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем, а тому з урахуванням положень ст. 1268 ЦПК України вважається такою, що прийняла спадщину, відсутні.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_1 є дружиною померлого та як наслідок цього спадкоємцем першої черги щодо майна померлого ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач на момент смерті ОСОБА_2 перебувала з ним у шлюбі та вони разом проживали.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, однак вони спростовуються матеріалами справи та наведеними нормами права, а тому відхиляються судом.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 січня 2026 року.

Головуючий Судді