П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Київ 
справа № 381/1986/23
провадження №22-ц/824/8106/2025 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Кононенко Оленою Володимирівною,
на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Соловей Г.В., -
В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за період з липня 2018 року по лютий 2023 року в розмірі 213619 грн.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2000. Від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 шлюб між подружжям розірвано.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2009 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05.11.2009 до повноліття синів.
На виконання рішення суду від 23.12.2009 Фастівським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.
Державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області № 2-2246 від 23.12.2009.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим державним виконавцем, станом на 21.03.2023 у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з липня 2018 року по лютий 2023 року становить 213619 грн.
Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2 , який аліменти на утримання синів майже не сплачував, лише частково в 2022 році перерахував кошти в сумі 14000 грн. та в сумі 32000 грн. Відповідач жодної допомоги на утримання дітей не надавав, хоча зобов'язаний брати участь у вихованні та утриманні дітей.
Посилаючись на зазначені обставини, та враховуючи визначені ст.196 СК України право стягувача просити стягнути пеню, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з платника аліментів пеню в суму заборгованості, яка утворилась станом на березень 2023 року.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2024 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати по аліментам у розмірі 213619 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Кононенко О.В. подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку апелянта, судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини справи, зроблені судом висновки не відповідають дійсним обставинам справи, мають місце порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду. В період з 2018 по лютий 2022 року відповідач виїхав на заробітки в Італію, і перебуваючи за кордоном, постійно допомагав дітям, відправляючи подарунки, одяг, взуття, грошові кошти, також на прохання одного із синів купив та відправив йому музичний інструмент гітару. Після мобілізації в Україні, відповідач з квітня 2022 року почав офіційно отримувати від ЗСУ грошове забезпечення. Відповідач жодним чином не ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2009 щодо сплати аліментів на користь своїх дітей.
Крім того зазначає про те, що в дійсності в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах, оскільки саме з вини позивача та державного виконавця і в порушення вимог ч.3 ст.195 СК України та п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, не проводилось контролю виконання рішення суду, не отримано жодної інформації про доходи, сплачені аліменти для подальшого нарахування у разі наявності заборгованості по сплаті аліментів належним чином та не повідомлялось відповідачу про виконавчі дії, виникнення даної заборгованості, що взагалі не пов`язане з начебто ухиленням відповідача від сплати аліментів.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Будова Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений, його представник адвокат Кононенко О.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Судом установлено, що 08.07.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 розірвано. Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2009 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.11.2009 до повноліття синів.
На підставі вказаного судового рішення відділом ДВС Фастівського міськрайонного УЮ 11.03.2010 відкрито виконавче провадження № 18019730.
З розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Фастівського ВДВС у Фастівському районі Кузнєцовою К.М., станом на 21.03.2023 , ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2018 року по лютий 2023 року у загальному розмірі 213619 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наданий представником позивача розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за період з липня 2018 року по лютий 2023 року становить 2673864,80 грн. Наданий позивачем розрахунок пені суд першої інстанції прийняв за основу, але обмежив його сумою заборгованості відповідача зі сплати аліментів.
Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч.ч.1 та 2 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості ( ч.ч.1 та 2 ст.196 СК України).
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальній розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частині першої статті 196 СК України можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводи відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Установлено, що 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох синів. Як зазначено в рішенні суду відповідач проти позову не заперечував.
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 11 березня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 23 грудня 2009 року Фастівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини, але не менше 30%; прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.
Станом на червень 2018 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 86784 грн., а станом на березень 2023 року з урахуванням сплачених в 2022 році аліментів в сумі 46000 грн., його заборгованість зі сплати аліментів становила 213619 грн.
Встановивши, що ОСОБА_2 , будучи обізнаним про стягнення з нього аліментів, щомісячно їх не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача як одержувача аліментів права вимагати стягнення з платника таких аліментів пені.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач в період з 2018 року по лютий 2022 року виїхав на заробітки в Італію, і перебуваючи за кордоном постійно допомагав дітям, відправляючи подарунки, одяг, взуття, грошові кошти, не дають підстав вважати, що відповідач виконував свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання синів, оскільки такі обставини жодними та допустимими доказами не підтверджені.
Посилання апелянта на відсутність зі сторони державного виконавця контролю за виконанням рішення суду про стягнення аліментів, не отримання жодної інформації про доходи, сплачені аліменти для подальшого перерахування у разі наявності заборгованості по сплаті аліментів належним чином та не повідомлення відповідачу про виконавчі дії, виникнення заборгованості, є безпідставними та не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду та відмові у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_11 був обізнаний про стягнення з нього аліментів, їх розмір, тривалий час їх не сплачував. При цьому, апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що він, принаймні з 2018 року і до 24 лютого 2022 року мав місце роботи, яке повідомив державному виконавцю, що зобов`язаний роботи. Також не доведено, що ОСОБА_2 свій обов'язок зі сплати аліментів виконував добровільно.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зменшити визначений судом першої інстанції розмір пені, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Установлено, що 22 серпня 2024 року ОСОБА_2 установлена друга група інвалідності, діагноз захворювання пов`язане з захистом Батьківщини, та призначена пенсія, розмір якої становить 18870 грн.
Зазначені обставини дають підстави зменшити визначений судом першої інстанції розмір пені до 150000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не був повідомлений належним чином жодного разу про розгляд справи, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, як убачається з матеріалів справи, 10 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з заявою про зупинення провадження у цій справі у зв`язку з тим, що він отримав поранення і перебуває на лікуванні у шпиталі (а.с.60).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року провадження у справі було зупинено. Ухвалою від 13 листопада 2023 року провадження у справі було поновлено.
29 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_12 звернулася до суду з заявою про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перебуває на лікуванні у КНП «Київський обласний центр Ментального здоров`я. На цій підстави суд своєю ухвалою від 20 грудня 2023 року зупинив провадження у справі.
11 березня 2024 року провадження у справі було поновлено.
4 квітня 2024 року ОСОБА_13 , будучи повідомленим про місце, день і час розгляду справи, що підтверджується судовим повідомленням, яке було повернуто суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою, звернувся до суду з заявою про зупинення провадження у справі.
Отже, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи, а тому колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги в цій частині.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру пені.
Керуючись ст.ст. 259, 267, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Кононеко Оленою Володимирівною, задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2024 року змінити, зменшити суму пені, яка стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 213619 грн. до 150000 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 25 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус