Справа №461/6001/24 Головуючий у 1 інстанції:Мармаш В.Я. 
Провадження №22-ц/811/945/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Мармаша В.Я. від 30 січня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент Банк" заборгованість за Кредитним договором № б/н від 16.04.2014 станом на 22.06.2024 в розмірі 8 416,42 грн (вісім тисяч чотириста шістнадцять гривень сорок дві копійки), а також судовий збір в розмірі 334,00 грн (триста тридцять чотири гривні).
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Вказане рішення оскаржилоАкціонерне товариство «Акцент-Банк».
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» у повному обсязі.
Вважають, що вказане рішення постановлене з порушенням матеріальних норм права та підлягає скасуванню.
Зазначають, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов?язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких с застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто, навіть якщо врахувати думку суду першої інстанції (хоча Банк з нею не погоджується) щодо не підписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, - фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і вже повинен сплачувати процентну ставку. Вважають, що суд повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 207, 509 ч.1,3, 626, 628, 633, 634, 638, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 13, 81, 263 ЦПК України, постанову Верховного Суду від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15), постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 16.04.2014 між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк". У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та Правилами користування основними умовами обслуговування й кредитування, розміщеними у рекламному буклеті становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які зобов`язався отримати самостійно з офіційного сайту банку. До кредитного договору представник позивача долучив Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка"та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк". Згідно з розрахунком, наданим АТ "Акцент-Банк", заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22.06.2024 становить 76 301,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 64 120,61 грн., та заборгованість по відсоткам у розмірі 12 180,83 грн. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Акцент-Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 16.04.2014, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Так, наявність неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.04.2014 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір між сторонами було укладено 16.04.2014, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить підпис відповідача, датований 03.01.2020. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив. Крім того, як вбачається з відзиву, за період з 16.04.2014 по 22.06.2024 АТ «Акцент-Банк» щомісяця списував з картки відповідача відсотки за використання кредитного ліміту у загальному розмірі 55 704,19 грн, що не спростовано позивачем. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.04.2014, укладеного між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 , станом на 22.06.2024 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 64 120,61 грн. У свою чергу, доводи відповідача щодо необхідності врахування сплачених ним грошових коштів, які зараховані Банком в рахунок сплати відсотків у сумі 55 704,19 грн, позивачем не спростовані, а тому розмір стягнення за кредитом слід зменшити на 55 704,19 грн, який буде становити 8 416,42 грн. (64 120,61 грн. - 55 704,19 грн.). З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 8 416,42 грн., що складається з заборгованості за кредитом, у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції, яка підлягає застосуванню в аналогічних правовідносинах та підстав для скасування оскаржуваного рішення – немає.
У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило:
- стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № б/н від 16.04.2014 станом на 22.06.2024 в розмірі 76 301,44 грн, яка складається з:
?64 120,61 грн – заборгованість за кредитом; 
?12 180,83 грн – заборгованість по відсоткам. 
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 16.04.2014 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку (копія додається до позову) відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27.6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Позивачем доведено факт укладання відповідачем Кредитного договору в електронній формі, який також містив Умови, Правила надання банківських послуг, а також Паспорт споживчого кредиту, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу та відсотками за користування кредитними коштами, яка утворилася внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем, є законними та обґрунтованими.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – 16.04.2014 між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», згідно якої відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та Правилами користування основними умовами обслуговування й кредитування, розміщеними у рекламному буклеті становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які зобов`язався отримати самостійно з офіційного сайту банку.
Також, до кредитного договору банк долучив Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». 
АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Згідно з розрахунком, наданим АТ «Акцент-Банк», заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22.06.2024 становила 76 301,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 64 120,61 грн. та заборгованість по відсоткам у розмірі 12 180,83 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 16.04.2014, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
Однак, судом першої інстанції правильно встановлено, що вказаний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", відповідачем не підписаний. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Акцент-банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Доказів того, що сторони погодили остаточну процентну ставку за користування кредитом заява не містить. Інших доказів погодження між сторонами відсоткової ставки – немає.
Окрім того, кредитний договір між сторонами було укладено 16.04.2014 року, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить підпис відповідача, датований 03.01.2020 року (а.с.101-102), що жодним чином не свідчить про те, що такий стосується спірного договору кредиту. 
Окрім цього, паспорт споживчого кредиту, на який посилається апелянт, діяв лише до 01.07.2021 року, про що вказано в самому паспорті споживчого кредиту. 
Тому, судом першої інстанції, також, зроблено правильний висновок, про те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, позивач не пред`явив.
Крім того, як вбачається з відзиву на позовну заяву, за період з 16.04.2014 по 22.06.2024 АТ «Акцент-Банк» щомісяця списував з картки відповідача відсотки за використання кредитного ліміту у загальному розмірі 55 704,19 грн., що не спростовано позивачем та підтверджено, також, розрахунком заборгованості та довідкою про рух коштів по рахунку відповідача, що надані позивачем.
Як, також, вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.04.2014 року, укладеного між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 , станом на 22.06.2024 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 64 120,61 грн.
Відтак, позивач не спростував доводи відповідача щодо необхідності врахування сплачених ним грошових коштів, які зараховані Банком в рахунок сплати відсотків у сумі 55 704,19 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір стягнення за кредитом слід зменшити до 55 704, 19 грн., який буде становити 8 416,42 грн. (64 120,61 грн. – 55 704,19 грн.).
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Щодо посилання апелянта на практику суду касаційної інстанції, то такі слід вважати помилковими із власним тлумаченням практики Верховного Суду та такі посилання жодним чином не спростовують правильних посилань суду першої інстанції на практику суду касаційної інстанції, що підставно врахована у цих правовідносинах. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Судді:   Я.А. Левик

Н.П. Крайник 

М.М. Шандра