ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 р. 	Справа № 480/2568/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року (ухвалене суддею Прилипчуком О.А.) в справі № 480/2568/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому просила: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо невірного розрахунку трудового стажу набутого ОСОБА_1 у період трудової діяльності на посаді медичною сестри в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії у період з 27.10.1987 р. по 05.07.1994 р., та неврахування заробітної плати отриманої нею за період з 27.10.1987 р. по 05.07.1994 р.; поновити ОСОБА_1 порушені права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи: медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. у пільговому розрахунку один рік за півтора року; медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії з 31.12.1990 р. по 05.07.1994 р.; врахувати заробітну плату отриману за період трудової діяльності на посаді медичної сестри в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області росії за період з 05.07.1989 р. по 05.07.1994 р.; поновити ОСОБА_1 порушені права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області здійснити перерахунок раніш призначеної пенсії за віком з врахуванням стажу набутого під час трудової діяльності в районах Крайньої Півночі - м. Кадичанськ Сумуманського району Магаданської області російської федерації та заробітної плати отриманої за період трудової діяльності в районах Крайньої Півночі з 05.07.1989 р. по 05.07.1994 р. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи на посаді медичною сестри в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р., в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, за один рік роботи - один рік шість місяців; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії згідно довідок про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 р. №Ф-14, від 20.10.2010 р. №К-249, від 13.01.2005 р. №К-383/2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з врахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, за один рік роботи - один рік шість місяців; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. із розрахунку за один рік роботи - один рік шість місяців та відомостей відображених у довідках про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 р. №Ф-14, від 20.10.2010 р. №К-249, від 13.01.2005 р. №К-383/2; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Позивачко подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області з 15.12.2017 р. як отримувач пенсії по інвалідності згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
19.02.2024 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області переведено ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Листом № 1800-0202-8/3888 від 24.01.2025 р. відповідачем, повідомлено позивачку, що страховий стаж, зарахований по січень 2024 року, за документами, наданими заявницею для обчислення пенсії, та даними реєстру застрахованих осіб, становить 41 рік 08 місяців 19 днів, його коефіцієнт - 0,41583. У наданих для обчислення пенсії документах відомості про поширення на заявницю пільг щодо обчислення стажу роботи у районах Крайньої Півночі, та місцевостях, до них прирівняних, в кратному розмірі відсутні. Документи, що підтверджують факт укладання строкових трудових договорів не надано. Отже, враховуючи норми законодавства, для зарахування до страхового стажу в кратному обчисленні періоду роботи по 31.12.1990 р. у районі Крайньої Півночі, та місцевостях, до них прирівняних, підстави відсутні.
У наданих архівних довідках від 13.01.2005 р. № К-383/2, від 26.04.2007 р. № Ф-14 та від 20.10.2010 р. № К-249, виданих архівним відділом адміністрації Сусманського району, про заробітну плату за період з жовтня 1987 року по серпень 1994 року, відсутня інформація про відсоток нарахованого районного коефіцієнту та північної надбавки. У зв`язку з цим, для обчислення пенсії врахована заробітна плата на підставі вищезазначених довідок по 31.12.1991 р.
Позивачка вважає неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо невірного розрахунку трудового стажу, звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності дії Головного управління Пенсійного фонду в Сумський області щодо відмови у зарахуванні позивачці до страхового стажу періоду роботи на посаді медичною сестри в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р., в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, за один рік роботи - один рік шість місяців та щодо відмови позивачці у проведенні перерахунку пенсії згідно довідок про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 р. №Ф-14, від 20.10.2010 р. №К-249, від 13.01.2005 р. №К-383/2.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядок № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, за аналізу наведених норм слідує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка в період з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. працювала на посаді медичної сестри в Кадичанській міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації.
Згідно з пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 р.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 р. № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967 р., зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 р. "Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі", Ямало-Ненецький автономний округ, Ханти-Мансійський автономний округ і м. Новий Уренгой належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затверджених постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967 р., пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960 р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 р., надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.
Пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), лише за наявності укладеного строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 р. в справі №348/2208/16-а, від 03.07.2018 р. в справі №302/662/17-а, від 18.06.2020 р. в справі №537/1415/17, від 18.06.2020 р. в справі № 140/1319/16-а, від 15.01.2021 р. в справі №348/2319/16-а, від 27.07.2022 р. в справі № 560/755/19. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка має право на зарахування її стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сумуманського району Магаданської області російської федерації з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. у пільговому розрахунку один рік за півтора року. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області врахувати заробітну плату позивачці отриману за період трудової діяльності на посаді медичної сестри в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації за період з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. та здійснення перерахунку пенсії з урахуванням наведеної заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ст. 41 Закону № 1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 (в подальшому - Порядок № 22-1).
Відповідно до пп. «в» п. 7 Порядку № 22-1, заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації.
Пунктом 17 Порядку № 22-1 визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.
При цьому, визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з п. 2.23 Порядку №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
При цьому, ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі.
Відповідно до абз. 1 та 2 ч. 3 п. 2.1 Порядку № 22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Водночас, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивачка не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей.
Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах по нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.
Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Статтею 96 Закону СРСР від 15.05.1990 р. №1480-I "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.
При вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону (ч. 3 ст. 96 Закону СРСР №1480-I). Вказана стаття 96 Закону СРСР від 15.05.1990 р. №1480-I застосовується з 01.01.1992 р..
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що заробітна плата для обчислення пенсії до 01.01.1992 р. враховується із районним коефіцієнтом, а з 01.01.1992 - без врахування.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що перерахунок пенсії за умови надання позивачкою підтверджуючих документів не ставиться в залежність від наявності можливості у пенсійного органу здійснити перевірку відомостей цих документів на підприємстві, а тим більше це не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення за умови не визнання вказаних довідок недійсними. 
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачці пенсії.
Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладених в постанові від 21.02.2020 р. у справі №291/99/17, від 03.06.2021 р. в справі № 127/8001/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.
Судовим розглядом встановлено, що позивачкою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надано довідки від 13.01.2005 р. №-383/2, від 26.04.2007 р. №Ф-14 та від 20.10.2010 р. №К-249, виданих архівним відділом адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації про заробітну плату за період з жовтня 1987 р. по серпень 1994 р.
Вказані довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, містить відомості про суми заробітної плати за період з 27.10.1987 р. по 31.12.1991 р., з 01.01.1988 р. по 31.12.1992 р. та з 01.01.1992 р. по 05.07.1994 р. У вказаних довідках зазначено, що заробіток враховується при обчисленні пенсії, а страхові внески до пенсійного фонду перераховувались. Також, в наведених довідках зазначено про розмір північного коефіцієнта - 1,7.
Дослідивши зміст вищезазначених довідок про заробітну плату, суд апеляційної інстанції вважає, що такі довідки відповідають вимогам законодавства, так як вони видані на підставі особових рахунків, містять чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалась виплата заробітної плати, суми заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адресу Архівного відділу Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації яким видано такі довідки, містить печатку установи, підписи керівника.
Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач при перерахунку позивачки пенсії мав врахувати страхового стажу за періоди роботи з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. із розрахунку за один рік роботи - один рік шість місяців та відомості відображених у вищезазначених довідках про заробітну плату. 
Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції про визнання протиправними дії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи медичною сестрою в Кадичанський міський лікарні Сусуманського району Магаданської області російської федерації з врахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, за один рік роботи - один рік шість місяців та визнання протиправними дії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 27.10.1987 р. по 31.12.1990 р. із розрахунку за один рік роботи - один рік шість місяців та відомостей відображених у довідках про заробітну плату, виданих Архівним відділом Адміністрації Сусуманського району Магаданської області російської федерації від 26.04.2007 р. №Ф-14, від 20.10.2010 р. №К-249, від 13.01.2005 р. №К-383/2.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 в справі № 480/2568/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич