ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/6430/25      Головуючий суддя І інстанції Болибок Є.А.
Апеляційне провадження № 33/818/374/26      Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року        м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника  - Шкляр І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. 00 коп., в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 15.10.2025 о 20 год 50 хв у м. Дергачі Харківського району Харківської області по вул. Вокзальна, буд. 55, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN PRIMERA» р/н НОМЕР_2 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Скоєно повторно протягом року 18.09.2025, постанова серії ЕНА 3752424 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28.10.2025 щодо нього та скасувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років.
Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він не отримував посвідчення водія, а тому на нього не може бути накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що, на думку апелянта, узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Крім того, апелянт зазначає, що він проживає у Дергачівській громаді, де майже постійно відбуваються обстріли, і транспортний засіб є єдиним порятунком у цій ситуації, так як громадський транспорт курсує дуже рідко, а після двадцятої години взагалі відсутній, у зв`язку з чим він вимушений користуватись транспортним засобом. 
Окрім цього, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та помилково, всупереч чинному законодавству, і упереджено прийняв постанову, якою визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. 00 коп., в дохід держави, та з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, також просить поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28.10.2025 , посилаючись на те, що оскаржувану постанову він отримав лише 06.11.2025, а тому він не мав об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу у строк, передбачений чинним законодавством.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо поважності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що пропущений строк на апеляційне оскарження є незначним, а також дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення цього строку на подачу апеляційної скарги.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . 

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Шкляр І.М., які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, зокрема, повторне керування протягом року транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
За наслідками судового розгляду судом першої інстанції правильно встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями: 
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №913721 від 15.10.2025, що складений у відповідності до ст.ст. 254-256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та який особисто підписав ОСОБА_1 без будь-яких зауважень (арк.1);
- довідки за підписом старшого інспектора САП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Гаврщющенко Д., відповідно до якої, за відомостями інформаційно-комунікаційної системи «ІПНП» пошук «ГСЦ Посвідчення водія» посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не значиться (арк.3);
- довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до якої Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5752424 від 18.09.2025, відповідно до якої, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. (арк.5-6);
- довідки належності транспортного засобу за підписом старшого інспектора САП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Гаврщющенко Д., відповідно до якої, транспортний засіб «NISSAN PRIMERA», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.4);
- відеозаписів (відеофайли «WhatsApp Video 2025-10-16 at 09.21.06», «20251015205933X300178_ZM0178», «20251015212513X300178_ZM0178»), з яких вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб мотоциклом «NISSAN PRIMERA», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , через порушення останнім вимог Правил дорожнього руху. При перевірки документів працівниками поліції було встановлено відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія та порушення останнім протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Ці обставини  ОСОБА_1 не оспорював, у зв`язку з чим працівниками поліції прийнято рішення про складання стосовно водія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП. В подальшому поліцейським було ознайомлено  ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП та надана можливість надати свої письмові пояснення (арк.2). 
Отже, враховуючи відомості вищезазначених письмових доказів та відеозаписів, долучених працівниками поліції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга в цій частині, на переконання колегії суддів, є необґрунтованою та безпідставною. 
Крім того, під час апеляційного розгляду сторона захисту не оспорювала обґрунтованість та правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, але не погоджувались з накладенням на останнього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Переглядаючи оскаржувану постанову суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд не погоджується з його апеляційними доводами про те, що  ОСОБА_1 не має посвідчення водія, а тому застосування до нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є неможливим, з наступних підстав. 
Так, пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На вимогу працівника поліції особа, яка керує транспортним засобом повинна зупинитись та надати посвідчення водія, інші документи, що визначені законодавством.
Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.
Із змісту ст. 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Статтею 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. 
Отже, вимогами КУпАП не встановлено обмежень щодо призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КУпАП, особам, які на момент вчинення правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.
Санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачене тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. 
Належить також зазначити, що санкція ч.5 ст.126 КУпАП в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом – є додатковим обов`язковим стягненням.
Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом. 
На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ч.2 ст. 126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку.
Отже, частина 5 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом або позбавлена такого права, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція ч.5 ст.126 КУпАП встановлює обов`язкове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.
За таких обставин, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» від 08.05.1993 №340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).
Виходячи із системного аналізу зазначених норм слідує, що правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.
Суд може накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Зазначене узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в постанові від 04.09.2023 у справі №702/301/20, в якому звернуто увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Обґрунтовуючи доводи, наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Отже, з аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч.5 ст.126 КУпАП в частині накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а лише передбачає дискреційні повноваження суду щодо визначення строку позбавлення цього права.
Апеляційний суд також бере до уваги те, що  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП у цій справі менше ніж через місць після притягнення його до адміністративної відповідальності за Постановою серії ЕНА №5752424 від 18.09.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Твердження сторони захисту про те, що  ОСОБА_1 вимушено керував своїм транспортним засобом через службову необхідність, на переконання апеляційного суду, не звільняють його від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
За таких обставин, апеляційним судом не приймаються доводи щодо необґрунтованого застосування судом до  ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд роз`яснює  ОСОБА_1 , що у разі настання обставин, передбачених ст.18 КУпАП, він не позбавлений можливості вчиняти дії з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не може бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02).
Водночас Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції, у даному конкретному випадку, прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними. 
Порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити, поновивши йому цей процесуальний строк на оскарження в апеляційному порядку постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков