ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 січня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 727/5333/25
провадження № 22-ц/822/149/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
заявник ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_8 , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_9 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 жовтня 2025 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Бойко М. Є.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Просив суд встановити факт приналежності до членів сім`ї ОСОБА_1 як уповноваженого співвласника житла наступних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є уповноваженим власником мешканців квартири АДРЕСА_1 .
Разом із заявником у вказаній квартирі зареєстровані та проживають син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , внук ОСОБА_4 , внучка ОСОБА_5 , правнучка ОСОБА_7 , правнучка ОСОБА_6 .
Разом із заявником всі ці особи є співвласниками квартири (окрім правнуків), проживають в цій квартирі, ведуть спільне господарство та спільний побут, мають взаємні права та обов`язки, як особи, які об`єдналися для спільного проживання.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю Великої Вітчизняної війни та отримує пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які розповсюджуються й на членів його сім`ї.
Встановлення факту, що всі, зареєстровані в квартирі особи є членами однієї родини, необхідно для розповсюдження соціальних гарантій на них, як членів сім`ї, які проживають разом із заявником.
Згідно персональної облікової картки пільговика (форма 1-пільга), яка формувалася в 2002 році, при взятті ОСОБА_1 на облік як пільговика, членами його родини були чотири особи (дружина, син, донька та онука). Але, за цей час склад сім`ї змінився, додалися внуки та правнуки.
Після змін у сімейному складі у 2024 році ОСОБА_1 двічі звертався з відповідними заявами до Головного управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області, який веде відповідні реєстри пільговиків, з метою внесення змін до реєстру про склад сім`ї. 
З відповідей Головного управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області від 01 квітня 2024 року та від 27 жовтня 2025 року вбачається, що для розповсюдження пільг на інших мешканців квартири необхідні зміни до електронної справи, які можуть бути внесені на підставі відповідних документів.
Однак, законодавством не встановлено форми документа, який би підтверджував, що особи, що спільно проживають вважаються членами сім`ї/родини, ведуть спільне господарство.
За таких обставин встановлення відповідного юридичного факту буде підставою для включення членів сім`ї ОСОБА_1 до відповідного реєстру і надасть право на отримання пільг, встановлених законом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає види пільг та категорії осіб, на яких вони поширюються, а Бюджетний кодекс України конкретизує певні процедури та критерії надання таких пільг. При цьому, норми зазначених актів законодавства, на думку суду, повинні застосовуватись в їх сукупності, оскільки не суперечать, а доповнюють одна одну.
Зокрема, нормами статті 51 Бюджетного кодексу України, зміст якої наведено вище, конкретизовано вимоги до членів сім`ї пільговика, які враховуються при наданні пільг.
Однак, до жодної із категорій, наведених у статті 51 Бюджетного кодексу України, діти заявника, його онуки та правнуки не належать, відповідно, не можуть враховуватись як члени його сім`ї при наданні пільг із сплати житлово-комунальних послуг. 
Сам по собі факт родинних відносин в розумінні сімейного чи цивільного законодавства, а також спільне проживання, ведення спільного господарства і несення спільних фінансових витрат, в тому числі на утримання житла, не є достатньою підставою для врахування цих осіб як членів сім`ї при наданні пільг.
Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), на яке посилається у заяві ОСОБА_1 як на підставу для задоволення її вимог, на спірні правовідносини не розповсюджується з огляду на те, що про тлумачення положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в зазначеному рішенні не йдеться.
Отже, за встановлених судом обставин справи та відповідно до вищезазначених норм матеріального і процесуального права, виходячи із заявленої заявником мети встановлення факту, враховуючи, що представлені заявником докази на підтвердження спільного проживання однією сім`єю хоча й в розумінні статей 77-80 ЦПК України є належними та допустимими, однак не мають правового значення для розгляду цієї справи, оскільки встановлення такого факту не матиме юридичних наслідків – набуття заінтересованими особами статусу членів сім`ї ОСОБА_1 для отримання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та від його встановлення не залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав заявника.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що за обставин цієї справи не встановлено наявності спору про право між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
У матеріалах справи відсутні відомості про відмову або бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за зверненням ОСОБА_1 про внесення відомостей до Реєстру осіб, які мають право на пільги.
На думку заявника порушення судом першої інстанції норм процесуального права полягає в тому, що визначивши мету звернення заявника та встановивши що факт спільного проживання однією сім`єю підтверджено належними та допустимими доказами, суд вирішив, що встановлений факт не буде мати юридичного значення.
Тобто, суд вийшов за межі вимог, що ставляться в заяві, вирішив питання, яке не ставилось заявником, не розглядалося і не мало вирішуватися виходячи з вимог закону.
Не заперечуючи того факту, що викладені в заяві докази підтверджують факт проживання осіб однією сім`єю, суд замість самого заявника вже наперед визначив, як тому розпорядитися цим фактом, тобто заперечив його право на здійснення особистих прав.
Фактично, суд першої інстанції розглянув заяву про встановлення юридичного факту у порядку позовного провадження, розглянувши її як спір про право заявника та членів його сім`ї на отримання пільг, передбачених пунктами 4-6 частини першої, частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тим самим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі заявлених ОСОБА_1 вимог.
В цій частині суд першої інстанції діяв як суд, не встановлений законом, оскільки розглянув справу за правилами, встановленими для вирішення спорів за правилами адміністративного судочинства, якими суд першої інстанції такими правами не наділений.
Визначення кола членів сім`ї пільговика є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 має статус інваліда 2 групи Великої Вітчизняної війни та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пільги за категорією «особа з інвалідністю 2 групи внаслідок війни» (а. с. 7).
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 вересня 2024 року № 640/19 внесено зміни в кількісний склад сім`ї ОСОБА_1 , який перебуває на квартирному обліку з 27 січня 2004 року, а саме прийнято на облік сім`ю із семи осіб: ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , внук ОСОБА_4 , внучка ОСОБА_5 , правнучка ОСОБА_7 , правнучка ОСОБА_6 (а. с. 8).
Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 27 березня 2025 року № 678619 року разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 9).
Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 березня 2009 року вказана квартира на праві спільної часткової власності (по 1/6 частці) належить заявнику ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 11).
З персональної облікової картки пільговика, що міститься в матеріалах справи, а також з пояснень представника заявника та заінтересованої особи ОСОБА_2 судом встановлено, що дружина заявника ОСОБА_11 померла.
Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 09 квітня 2025 року № 1476, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за своїм дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 15).
Згідно з копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданого 25 березня 2025 року, дочка заявника ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи (а. с. 16).
Як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 01 квітня 2024 року на вперше подану ОСОБА_1 заяву, вказаним органом надана відповідь, в якій роз`яснено заявнику, що при визначенні переліку осіб, на яких розповсюджуються пільги згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», слід виходити із положень частини п`ятої статті 51 Бюджетного кодексу України (а. с. 17).
Додатково роз`яснено ОСОБА_1 , що за наявності у складі його сім`ї осіб з числа, які наведені у частині п`ятій статті 51 Бюджетного кодексу України, йому необхідно подати заяву встановленого зразка та надати підтверджуючі документи.
Аналогічна за змістом відповідь надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 27 жовтня 2025 року і на повторне звернення ОСОБА_1 (а. с. 18).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду.
Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).
Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У справі, що є предметом перегляду, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності до членів сім`ї ОСОБА_1 як уповноваженого співвласника житла наступних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .
Встановлення вказаного факту необхідно для розповсюдження на вказаних осіб соціальних гарантій та пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як членів сім`ї, які проживають разом із заявником – особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 1 статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Колегія суддів зауважує що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
У вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі 
№ 290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Правовідносини щодо визначення правового статусу ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII).
Згідно з частиною першою статті 1-1 Закону № 3551-XII державна політика соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України – цілеспрямована, системна діяльність органів державної влади щодо забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 3-1 Закону № 3551-XII Єдиний державний реєстр ветеранів війни (далі – Реєстр) – єдина державна інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, захисту та знеособлення інформації про ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб та членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
Реєстр створюється для забезпечення: 1) обліку осіб, визначених частиною першою цієї статті; 2) реалізації особами, визначеними частиною першою цієї статті, пільг та інших соціальних гарантій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами; 3) адміністрування потреб осіб, визначених частиною першою цієї статті; 4) координації діяльності органів виконавчої влади та у випадках, передбачених законом, органів місцевого самоврядування з питань соціального захисту осіб, визначених частиною першою цієї статті.
За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що заявник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.
Стаття 13 Закону № 3551-XII визначає перелік пільг особам з інвалідністю внаслідок війни.
Зокрема пунктами 4-6 частини першої статті 13 Закону № 3551-XII передбачено наступні пільги для цієї категорії осіб:
– 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
– 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
– 100-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення;
При цьому частиною другою статті 13 Закону № 3551-XII передбачено, що пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Порядок оскарження рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги, врегульовано частиною першою статті 22 Закону № 3551-XII, яка передбачає можливість їх оскарження до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту приналежності заінтересованих осіб до членів його сім`ї, заявник вказував на те, що встановлення цього факту необхідне для їх включення до Реєстру осіб, які мають право на пільги згідно із Законом № 3551-XII.
При цьому вказував на те, що двічі звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із відповідними заявами.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 01 квітня 2024 року на вперше подану ОСОБА_1 заяву, вказаним органом надана відповідь, в якій роз`яснено заявнику, що при визначенні перелік осіб, на яких розповсюджуються пільги згідно із Законом № 3551-XII, слід виходити із положень частини п`ятої статті 51 Бюджетного кодексу України.
Додатково роз`яснено ОСОБА_1 , що за наявності у складі його сім`ї осіб з числа, які наведені у частині п`ятій статті 51 Бюджетного кодексу України, йому необхідно подати заяву встановленого зразка та надати підтверджуючі документи.
Аналогічна за змістом відповідь надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 27 жовтня 2025 року і на повторне звернення ОСОБА_1 .
Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373 (далі – Порядок № 373).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 373 дія цього Порядку поширюється на осіб, які мають право на пільги в тому числі згідно із Законом № 3551-XII.
За змістом пункту 3-1 Порядку № 373 для призначення пільг пільговики, які перебувають на обліку в Реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі – Реєстр), що є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру, або їх законні представники, або дієздатні повнолітні члени сім`ї пільговика, на яких поширюються пільги і відомості про якого наявні в Реєстрі, звертаються з відповідною заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу за формою згідно з додатком (далі – заява), до якої додається у разі потреби довідка про наявність у житловому приміщенні пічного опалення та/або кухонного вогнища на твердому паливі починаючи з 1 грудня 2022 року – до органів Пенсійного фонду України.
У разі виникнення обставин, що впливають на надання пільг та їх розмір (зокрема, зміна складу членів сім`ї, на яких поширюються пільги; зміна категорії пільговика; зміна переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання; зміна управителя, виконавця комунальних послуг (крім випадків, коли інформація про зміну надається виконавцем послуги), створення об`єднання), пільговик зобов`язаний подати протягом 30 календарних днів до уповноваженого органу нову заяву.
Для надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг ветерану війни один із членів його сім`ї …, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або тимчасовим посвідченням громадянина України …, протягом строку дії експериментального проекту, який реалізується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2023 року № 1395 «Про реалізацію експериментального проекту з удосконалення порядку взяття на облік ветеранів війни і надання їм пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу», замість заяви та заяви про внесення відомостей до Реєстру осіб, які мають право на пільги, за формою згідно з додатком 3 до Положення про Реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Реєстр осіб, які мають право на пільги» …, може подати одну заяву про взяття на облік ветерана війни і надання йому пільг за експериментальним проектом.
У цій частині колегія суддів також звертає увагу на те, що постановою Кабінету міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Реєстр (далі – Положення № 117).
Згідно з пунктом 1 Положення № 117 Реєстр осіб, які мають право на пільги (далі – Реєстр), – інформаційно-комунікаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, захист, облік, відображення, оброблення реєстрових даних і надання реєстрової інформації про фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою відповідно до законів України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин і працівників культури в сільській місцевості (далі – пільговики). Реєстр є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру як складової частини Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі – Єдина система)
Відповідно до пункту 2 Положення № 117 до Реєстру вноситься така інформація:
– про пільговиків – прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) (далі – реєстраційний номер облікової картки платника податків), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), стать, адреса задекларованого (зареєстрованого) місця проживання (перебування) або адреса фактичного місця проживання, адреса надання пільги, реквізити паспорта громадянина України (далі – паспорт), документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідоцтва про народження та документа, що підтверджує право на пільги, дати взяття та зняття з обліку, причина зняття з обліку, територія територіальної громади, в межах якої розташоване житлове приміщення, що є фактичним місцем проживання пільговика, за адресою якого він перебуває на обліку, номер картки пільговика, а також категорія пільговика та пільги;
– про членів сім`ї чи опікуна пільговика, на яких поширюється пільга, – ступінь родинного зв`язку чи наявність статусу опікуна, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією (за наявності) та номером паспорта, або відсутності у дітей), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), стать, найменування документа, що посвідчує особу (за наявності), дати початку та закінчення поширення пільги на членів сім`ї чи опікуна пільговика, причина припинення надання пільги;
– відомості про нарахування пільги (вид і сума).
Інформація про осіб, які мають право на пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вноситься до Реєстру диференційовано з урахуванням належності особи до визначеної підкатегорії.
Пунктом 3 Положення № 117 передбачено, що органи Пенсійного фонду України зокрема:
– організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати;
– ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків;
– забезпечують протягом робочого дня наповнення Реєстру отриманими відомостями про пільговиків шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Відповідно до покладених на органи Пенсійного фонду України завдань щодо ведення Реєстру встановлено право зазначеного органу в тому числі: 
– отримувати від пільговиків документи, що підтверджують їх право на пільги;
– проводити перевірку достовірності поданих документів;
– отримувати відомості від пільговиків, а також від державних органів, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій (пункт 4 Положення № 117).
При цьому пунктом 5 Положення № 117 обумовлено, що для включення до Реєстру інформації про пільговика такий пільговик подає органам Пенсійного фонду України заяву про внесення відомостей до Реєстру за формою згідно з додатком 3 (далі – заява), копії документів, що підтверджують право пільговика на пільги (з пред`явленням оригіналів зазначених документів; особи, зазначені у статтях 6-10-1, 16-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», – з пред`явленням відповідних посвідчень (оригіналів або електронного посвідчення ветерана) згідно із законодавством)
В свою чергу, пунктом 9 Положення № 117 гарантовано право пільговика на пред`явлення вмотивованої вимоги щодо зміни чи виправлення інформації про нього, а також забезпечення захисту своїх прав у разі, коли його запит або вимогу про виправлення персональних даних не задоволено.
Системний аналіз Закону № 3551-XII, Порядку № 373 та Положення № 117 дає підстави для висновку, що вказаними нормативно-правовими актами передбачено позасудовий порядок встановлення факту належності осіб до членів сім`ї пільговика (за обставин цієї справи особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни), на яких поширюється відповідна пільга.
При цьому встановлення факту належності осіб до членів сім`ї є складовою процесу надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг ветерану війни та членам його сім`ї, для проведення якого визначений спеціальний позасудовий порядок, який здійснюють уповноважені на це органи Пенсійного фонду України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що юридичний факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає встановленню у судовому порядку, а повинен вирішуватися в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а заявник у разі відмови суб`єкта владних повноважень визнати членів сім`ї пільговика особами, на яких поширюється пільга відповідно до Закону № 3551-XII, має право оскаржити відповідну відмову в порядку адміністративного судочинства.
Вказане відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 420/4485/19.
На зазначене суд першої уваги не звернув, помилково не врахував, що відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно з положеннями частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 27 жовтня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та провадження у справі закрити.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 жовтня 2025 року скасувати.
Провадження у справі № 727/5333/25 за заявою ОСОБА_1  про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 15 січня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК
Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Ірина ПЕРЕПЕЛЮК