КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2026 року м. Київ № 320/18641/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОАЛЬЯНС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОАЛЬЯНС" з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 00314580704 від 05.05.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операиій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, шо пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Позивач вважає, що факти, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності, а податкове повідомлення-рішення № 00314580704 від 05.05.2023 є незаконним через безпідставність висновків відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ», які підтверджуються документально.
Відповідачем не взято до уваги, що між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ» укладено не договір перевезення вантажу, а договір про надання транспортно-експедиторських послуг, за яким експедитор зобов`язується доставити довірений йому замовником вантаж з використанням власного транспорту або за допомогою третіх осіб до пункту призначення та організувати видачу його особі, яка має право на одержання вантажу, що є ключовим для аналізу та розуміння господарських операцій між контрагентами. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, з 28.03.2023 по 10.04.2023 Головне управління Державної податкової служби у місті Києві проводило документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість за січень 2023 року.
Відповідно до акту перевірки «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «УКРАГРОАЛЬЯНС» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2023 року» від 17.04.2023 № 27891/26-15-07-04-01/31026448, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, у результаті чого, завищено податковий кредит за січень 2023 року на суму ПДВ у розмірі 1838136 грн, що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у січні 2023 року, і, як наслідок, завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) на суму ПДВ 1118270 грн.
Відповідач зазначає, що обставинами вчинених позивачем правопорущень є нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ» (ЄДРПОУ 41554203), яке надавало позивачу транспортні послуги з перевезення, адже ТОВ «ВЕСТТАЙМ» маючи чисельність працюючих у кількості 5 осіб, кожного місяця протягом листопада 2022 року - січня 2023 року декларує надання послуг перевезення по регіонах України. При цьому, згідно з податковим розрахунком сум, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків-фізичних осіб, і сум утриманого ним податку, ТОВ «ВЕСТТАЙМ» не залучало фізичних осіб-підприємців для виконання транспортних послуг. Зважаючи на це, відповідач вважає, що ТОВ «ВЕСТТАЙМ» не могло виконати власними силами послуги з перевезення для позивача у період з листопада 2022 року по січень 2023 року.
На основі висновків акта перевірки, відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № 00314580704 від 05.05.2023 про завищення позивачем від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) в сумі 1118270 грн.
Позивач не погоджується з вказаним вище податковим повідомленням рішенням ГУ ДПС у м. Києві та вважає, що останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до норм п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. 
Водночас, із визначеного в ПК України, поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому, економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. Варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
Документальне обґрунтування наявності ділової мети передбачає наявність документів управлінського обліку, первинних документів, які платник податків використовує в господарській діяльності, зокрема, у перспективі, або коли наявна потреба в здійсненні збиткових операцій з огляду на стратегічні цілі чи несприятливі обставини. Такі документи мають містити загальноприйняті реквізити, такі як дата складання та підписи уповноважених осіб, і можуть бути використані під час перевірки або затребувані в установленому ПК України порядку.
Таким чином, ділова мета може бути відсутня лише в таких операціях: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.
Ураховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися економічній сутності господарських операцій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
За змістом п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
За п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рзосомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Відповідно до приписів п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, шо засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності; в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. шо підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Пунктом 198.6 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операиій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, шо пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Судом досліджено, що обставинами вчинених позивачем правопорущень, є нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ» (ЄДРПОУ 41554203), яке надавало позивачу транспортні послуги з перевезення, адже ТОВ «ВЕСТТАЙМ» маючи чисельність працюючих у кількості 5 осіб, кожного місяця протягом листопада 2022 року - січня 2023 року декларує надання послуг перевезення по регіонах України. При цьому, згідно з податковим розрахунком сум, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків-фізичних осіб, і сум утриманого ним податку, ТОВ «ВЕСТТАЙМ» не залучало фізичних осіб-підприємців для виконання транспортних послуг. Зважаючи на це, відповідач вважає, що ТОВ «ВЕСТТАЙМ» не могло виконати власними силами послуги з перевезення для позивача у період з листопада 2022 року по січень 2023 року.
На основі висновків акта перевірки, відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № 00314580704 від 05.05.2023 про завищення позивачем від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) в сумі 1118270 грн.
Позивач є юридичною особою створеною та діючою, відповідно до законодавства України, основним видом господарської діяльності, якої є «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин» (КВЕД: 46.21).
З метою здійснення свого основного виду діяльності та реалізації своїх статутних цілей, позивач укладав зі своїми контрагентами договори на постачання різного виду зернової продукції.
Для виконання взятих на себе зобов`язань щодо закупівлі зернової продукції від своїх контрагентів, з метою подальшої реалізації закупленої зернової продукції, позивач уклав з ТОВ «ВЕСТТАЙМ» Договір № 03/0822 про надання транспортно-експедиторських послуг від 26.09.2022, згідно з яким, ТОВ «ВЕСТТАЙМ» зобов`язується організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Однак, у акті перевірки відповідач фактично вказує, що фактично позивачем здійснено безпідставне документарне оформлення нереальної господарської операції з одержання (купівлі) при складанні первинних документів, зважаючи на те, що ТОВ «ВЕСТТАЙМ» маючи чисельність працюючих у кількості 5 осіб не могло виконати власними силами послуги з перевезення для позивача у період з листопада 2022 року по січень 2023 року.
Однак, слід звернути увагу на те, що відповідачем не було взято до уваги, що між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ» укладено не договір перевезення вантажу, а договір про надання транспортно-експедиторських послуг, за яким експедитор зобов`язується доставити довірений йому замовником вантаж з використанням власного транспорту або за допомогою третіх осіб до пункту призначення та організувати видачу його особі, яка має право на одержання вантажу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Тоді ж як, згідно з ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Так, згідно з п.п. 2.1.6 Договору № 03/0822 експедитор зобов`язується надавати повну і достовірну інформацію про кожного водія, який фактично буде здійснювати перевезення за цим договором. З наведеного слідує, що працівники ТОВ «Весттайм» не є перевізниками (водіями), які саме безпосередньо здійснюють перевезення товару від контрагентів позивача до позивача, який придбав продукцію, а є експедиторами, які організовують процес перевезення зернової продукції іншими особами (водіями).
На виконання взятих на себе зобов`язань за договором № 03/0822 про надання транспортно-експедиторських послуг від 26.09.2022, ТОВ «ВЕСТТАЙМ», в якості суборендаря, уклало договір суборенди вантажного автотранспорту № В1001-01 від 30.09.2022 з ТОВ «ТРЕЙД ШТОРМ», що виступило орендарем, відповідно до умов якого, орендар зобов`язується передати суборендареві в строкове платне користування вантажні автомобілі та вантажні автомобільні причепи за кількістю та найменуванням відповідно до додаткових угод.
При цьому, згідно з п. 1.2 договір суборенди вантажного автотранспорту № В1001-01 від 30.09.2022 об`єкт суборенди передається з екіпажем, з огляду на що, орендар, окрім надання суборендареві у користування вантажні автомобілі та вантажні автомобільні причепи, надав суборендаревіекіпаж для перевезення транспортом.
Зокрема, на основі первинних документів, що додані до адміністративного позову, для надання позивачеві послуг з перевезення (транспортно-експедиторських послуг) ТОВ «ВЕСТТАЙМ» залучало таких водіїв як: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 ; ОСОБА_21 ; ОСОБА_22 ; ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 ; ОСОБА_25 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_27 : ОСОБА_28 ; 1'ончаров ОСОБА_29 ; ОСОБА_30 ; ОСОБА_31 ; ОСОБА_32 ; ОСОБА_33 ; ОСОБА_34 ; ОСОБА_35 ; ОСОБА_36 ; ОСОБА_37 ; ОСОБА_38 ; ОСОБА_39 ; ОСОБА_40 ; ОСОБА_41 ; ОСОБА_42 ; ОСОБА_43 ; ОСОБА_44 ; ОСОБА_45 ; ОСОБА_46 ; ОСОБА_47 ; ОСОБА_48 ; ОСОБА_49 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_50 ; ОСОБА_51 ; ОСОБА_52 .
Слід наголосити на тому, що вказані особи зазначені в додаткових угодах до договору № 03/0822 про надання транспортно-експедиторських послуг від 26.09.2022, товарно-транспортних накладних, що надано до матеріалів справи позивачем. Вказане залишилось поза увагою контролюючого органу під час здійснення перевірки та оформлення її результатів, що безпосередньо впливає на висновки відповідача по суті спірних правовідносин. 
Тож, основною підставою для формування відповідачем висновку про те, що позивачем було завищено суми від`ємного значення, які зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) є те, що ТОВ «ВЕСТТАЙМ», з яким позивач уклав договір № 03/0822 про надання транспортно-експедиторських послуг від 26.09.2022, мав чисельність працюючих лище у кількості 5 осіб та не залучав фізичних осіб-підприємців для виконання транспортних послуг, не міг виконати власними силами послуги з перевезення для позивача у період з листопада 2022 року по січень 2023 року, однак, відповідачем не враховано, що ТОВ «ВЕСТТАЙМ» для надання транспортно-експедиційний послуг своїм контрагентам використовувало орендовані вантажні автомобілі та вантажні автомобільні причепи, окрім цього, за умовами договору суборенди вантажного автотранспорту від 30.09.2022, вантажні автомобілі та вантажні автомобільні причепи надавалися орендарем (ТОВ «ТРЕЙД ШТОРМ») суборендареві (ТОВ «ВЕСТТАЙМ») разом із екіпажем і при цьому загальна кількість екіпажу (водіїв) становила більше ніж 50 осіб.
Суд вважає, що наведене дає підстави для висновку про те, що відповідачем у повній мірі, належно та достатньо не здійснено аналізу первинних документів, не отримано та не досліджено усні пояснення щодо можливості такої кількості працівників ТОВ «ВЕСТТАЙМ» виконувати роботи з перевезення зернової продукнії позивача до його контрагентів.
Тому, відповідач дійшов до безпідставних висновків про завищення позивачем суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) на суму ПДВ 1118270 грн. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій щодо транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу між позивачем та ТОВ «ВЕСТТАЙМ», позивачем були сформовані ряд первинних документів, зокрема: додаткові угоди до Договору № 03/0822 про надання послуг перевезення від 26.09.2022, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), товарно-транспортні накладні. Також, на підтвердження безпосереднього надання ТОВ «ВЕСТТАЙМ» транспортних послуг та оплати за такі послуги з організації перевезення зернової продукції до позивача, до позову додано платіжні інструкції, що підтверджують оплату за надані транспортні послуги.
Окрім цього, первинні документи сформовано у відповідності з вимогами чинного законодавства України, на підтвердження реально здійснених господарських операцій з постачання продукції позивача (пшениці, кукурудзи, насіння соняшника), такі документи оформлені з дотриманням принципу розумної економічної причини (ділової мети), яке, у розумінні податкового законодавства, слід розглядати, як причину, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. У даному випадку, діловою метою господаоських правовідиосин позивача з ТОВ «ВЕСТТАЙМ» було отримання економічною ефекту у вигляді постачання зернової продукції контагентам, для виконання основної мети діяльності - оптової торгівлі зерном та отримання прибутку від реалізації такої зернової продукції потенційним покупцям.
Також, у позивача для підтвердження реального здійснення постачання зернової продукції від виробників зерна (контрагентів позивача) у відповідності до вимог законодавства України у сфері бухгалтерського обліку, наявні ряд первинних документів, які оформлені згідно з нормами законодавства, зокрема, на підтвердження фактичної закупівлі зернової продукції від виробників до позивача були складені видаткові накладні.
Отже, у відповідача були відсутні передбачені нормами ПК України підстави для висновків про завищення позивачем від`ємного значення, щозараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) в сумі 1118270 грн.
При цьому, первинні документи по взаємовідносинах позивача із ТОВ «Весттайм» мають всі необхідні та достатні дані для визначення виду послуг, об`єму наданих послуг, їх вартості, чітко зазначено економічну доцільність укладання господарського договору із таким суб`єктом господарювання, характер та об`єм наданих послуг.
Суд підкреслює, що відповідач жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем первинних документів як під час проведення перевірки, так і у ході судового розгляду справи не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку таких документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам не надано.
Також, відповідачем під час судового розгляду справи, не було наведено будь-яких переконливих доводів та не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарської операції, та/або свідчили б про невідповідність цієї операції дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність саме позивача як платника податків.
У той же час, судом встановлено, що названі вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, містять необхідні відомості стосовно придбаних послуг та змісту операцій.
Стосовно викладених у акті перевірки претензій до ведення податкового обліку контрагентом позивача, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, оскільки платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, що свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Суд зазначає, що, фактично висновки відповідача, які покладено в основу акта перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки реальність господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується відповідними первинними документами та спростовує висновки відповідача.
Так, у п. 110 рішення від 23.07.2022 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
З огляду на зазначене, суд вважає, що висновки акта перевірки, що знайшли своє відображення в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на приписах ПК України.
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено правомірності акта перевірки та прийнятого на підставі його висновків рішення, з огляду на що, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Також, стороною позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 40000 грн.
За визначенням ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до норм ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Судом досліджено, що витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом підтверджуються наданими до позовної заяви копіями документів, зокрема, договором про надання адвокатських послуг № 08/05-23 від 05.05.2023, рахунком-фактурою від 08.05.2023, платіжною інструкцією № 68711166 від 08.05.2023.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
З урахуванням наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката в даній справі, беручи до уваги те, що справа розглядалась в спрощеному провадженні без проведення судового засідання, є незначної складності, при цьому, заявлена сума до стягнення в 40000 грн є неспівмірною з складністю справи, предметом позову, є завищеною та неузгоджується з принципом справедливості, з огляду на що, клопотання позивача в цій частині є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, зі зменшенням суми витрат до 10000 грн.
Також, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст. 77, 90, 132, 134, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,  
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОАЛЬЯНС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 00314580704 від 05.05.2023.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОАЛЬЯНС" судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОАЛЬЯНС" судові витрати на надання правничої допомоги адвоката в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.