КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2026 року м. Київ № 320/3301/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АК-Газпрогрес" до Головного управління державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю "АК-Газпрогрес" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління державної податкової служби у Київській області від 08.10.2020 № 0000453203 та 08.10.2020 № 0000493203.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що нарахування штрафних санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, позаяк, висновки контролюючого органу базуються на припущеннях. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави, передбачені Податковим кодексом України (далі - ПК України) для проведення фактичної перевірки.
У розумінні ПК України та у зв`язку із недопуском ревізорів контролюючого органу 28.08.2020 фактична перевірка діяльності АГЗС за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Дружби, буд. 14А, не розпочиналась та не була проведена. Уповноважений представник платника не був ознайомлений із направленнями на проведення фактичної перевірки, відтак, такі направлення наразі не містять жодної розписки про отримання уповноваженим представником підприємства не виконавши формальні вимоги закону стосовно початку проведення перевірки та допуску до неї, співробітники ГУ ДПС у Київській області не набули жодного формального права на проведення та оформлення її результатів у відповідності до ст. 86 ПК України. Не отримавши доступу до фактичного місця здійснення господарської діяльності платника, до місць зберігання та реалізації пального, і до проведення фактичної перевірки, ГУ ДПС у Київській області втратило право на проведення такої перевірки відповідно до наказу та направлень, а отже, і до документування результатів такої перевірки у вигляді акту.
Позивач зауважує, що ліцензійні умови роздрібної торгівлі пальним не були затверджені, як на момент виникнення спірних правовідносин (липень 2019 року), так і на момент проведення фактичної перевірки (серпень 2020). Зазначений факт, в сукупності з іншими обставинами, на переконання позивача, виключає відповідальність платника за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії у цей період.
Крім того, позивач звертає увагу на те, що 01.12.2017 між ТОВ «АК-Газпрогрес», як продавцем та ДСЛЗП «Київлісоззхист», як покупцем було укладено Договір № 71/12-17, за умовами п. 2.1 якого, продавець зобов`язується передати пальне, а покупець зобов`язується прийняти пальне і сплатити його вартість. Передача пального продавцем здійснюється шляхом його відпуску через мережу АГЗП та АЗС користувачам (покупцю або уповноваженій особі покупця) по пред`явленню ними талонів. На виконання вказаних положень, на АГЗС платника 03.07.2019 при видачі пального на підставі талонів, виданих покупціо на обсяги попередньо оплаченого пального, за допомогою реєстратора розрахункових операцій РРО друкувались відповідні фіскальні чеки, що фіксували факт видачі цього пального (зокрема, електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті РРО, на які ревізори ГУ ДПС у Київській області посилаються в акті перевірки). Будь-яких інших операцій з роздрібної реалізації пального на вказаній АГЗС у той період не здійснювалось. Отже, позивач, діючи на виконання умов вказаного вище договору, відпустив після 01.07.2019 товар, який був попередньо оплачений до 01.07.2019, тобто до моменту набрання чинності законодавством в частині обов`язкового ліцензування діяльності щодо реалізації пальним.
Позивач наголошує на тому, що режим карантину, встановлений на території України в тому числі в частині обмеження експортно-імпортних операцій, став для контрагента позивача та самого позивача форс-мажором щодо поставки позивачу рівнеміра та обладнання (витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 суддю Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 прийнято справу до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
До суду від ГУ ДПС у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача наголосив на наявності підстав для призначення та проведення фактичної перевірки господарської одиниці. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Зважаючи на це, у відповідача були достатні правові підстави для її проведення.
До того ж, перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Київській області пред`явлені документи, визначені п. 81.1 ст. 81 ПК України, оператору ОСОБА_2 , яка фактично проводила розрахункові операпії та відмовилась поставити підпис у направленнях на перевірку, про що посадовими особами контролюючого органу складено відповідний акт. Посадові особи були допущені до проведення перевірки за зазначеною у наказі адресою, про що свідчать дані, надані особою, яка фактично проводила розрахункові операції (ПІБ, посада, дата народження, адреса) та чек від 28.08.2020 № 10360.
Перевіркою встановлено, що підприємством 28.06.2019 зареєстровані 3 акцизні склади, однак, ТОВ «АК-Газпрогрес» не зареєстровано 2 витратоміри-лічильники та 2 рівнемри-лічильники в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (акцизні склади 1009359 та 1009360) та лише 25.08.2020 зареєстровано 1 витратомір-лічильник та 1 рівнмір лічильник-акцизний склад 1009358, чим порущено вимоги п.п. 230.1.2. п. 230.1 ст. 230 ПК України.
Також, ТОВ «АК-Газпрогрес», як розпорядник акцизних складів 1009359 та 1009360, з 01.04.2020 по 18.08.2020 дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального не формував та не передавав до контролюючого органу ДПС та лише з 25.08.2020 платником 
подані довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів та залишків пального. Крім того, під час перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним 03.07.2019 за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ст. 15 Закону № 481, зокрема, згідно електронної копії розрахункового документу і фіскального звітного чеку, реалізовано газ скраплений в кількості 7,94 літрів, по ціні 12,59 грн за 1 літр, на загальну суму 99.96 грн. При цьому, позивачем отримано лінензію на право роздрібної торгівлі пальним від 08.07.2020 № 10270314201900474 терміном дії з 26.07.2019 по 26.07.2024
Крім того, позивач посилається в позові на запровадження карантину Кабінетом Міністрів України, проте, відповідав вважає, що настання форс-мажорних обставин у господарських взаємовідносинах платника податків, не звільняє його від обов`язку своєчасного ліцензування пального. Разом з тим, посилання позивача на те що, платником було вжито всі можливі заходи для придбання та встановлення лічильників-рівнемірів на резервуари, є необґрунтованими, оскільки товариством не підтверджено належними доказами факт вжиття таких заходів, а саме не надано жодного документального підтвердження, які б слугували цьому доказом.
18.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив, в якій наголошено на необґрунтованості доводів відповідача у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, згідно з наказом ГУ ДПС у Київській області від 31.07.2020 № 945 та згідно з направленнями на проведення фактичної перевірки від 17.08.2020 № 664 та 665, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області, була проведена фактична перевірка об`єкту за адресою:
Київська область, м. Біла Церква, вул. Дружби, 14/А, що знаходиться у господарюванні ТОВ «АК- Газпрогрес». У п. 2 наказу ГУ ДПС у Київській області від 31.08.2020 № 1085 зроблено відмітку про наявність додатку (перелік суб`єкзів господарювання).
Перевіркою встановлено, що за адресою: м. Біла Церква. вул. Дружби 14/А, підприємством 28.06.2019 зареєстровані 3 акцизні склади. ТОВ «АК-Газпрогрес» не зареєстровано 2 витратоміри-лічильники та 2 рівнемри-лічильники в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (акцизні склади 1009359 та 1009360) та лише 25.08.2020 зареєстровано 1 витратомір- лічильник та 1 рівнмір лічильник-акцизний склад 1009358, чим порущено вимоги п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.
Також, ТОВ «АК-Газпрогрес», як розпорядник акцизних складів 1009359 та 1009360, з 01.04.2020 по 18.08.2020 дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального не формував та не передавав до контролюючого органу ДПС та лише з 25.08.2020 платником 
подані довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів та залишків пального за 24.08.2020-28.08.20200 акцизного складу 1009358, чим порушено вимоги п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Дане порушення підтверджується фіскальним чеком № 14264 від 19.08.2020.
Також, під час перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ст. 15 Закону № 481. Зокрема, згідно електронної копії розрахункового документу і фіскального звітного чеку, які містяться на контрольній стрічні в пам`яті реєстраторів операній або в пам`яті модемів, поданих до контролюючого органу по дротових або бездротових каналах зв`язку, від 03.07.2019 № 6979 реалізовано газ скраплений в кількості 7,94 літрів, по ціні 12,59 грн за 1 літр, на загальну суму 99.96 грн. При цьому, позивачем отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним від 08.07.2020 № 10270314201900474 терміном дії з 26.07.2019 по 26.07.2024.
За результатами проведеної фактичної перевірки, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області було складено акт, від підписання якого та отримання його другого примірника особа, яка фактично проводила розрахункові операції, відмовилась, про що складені відповідні акти, долучені до відзиву на позовну заяву.
Акт фактичної перевірки 31.08.2020 зареєстровано в ГУ ДПС у Київській області за № 323/10-36-32-00-10/38168795 та направлено платнику листом від 31.08.2020 №26108/10/10-36-32-00-10.
ГУ ДПС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.10.2020 № 0000493203 та № 0000453203 про застосування штрафних санкції в розмірі 80000,00 грн та 250000 грн, відповідно, які були отримані платником 23.10.2020.
Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення були прийняті не у відповідності до приписів норм Податкового кодексу України та інших законодавчих актів, внаслідок чого, вони є протиправними та підлягають скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Згідно із положеннями ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 ст. 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: п. 80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; п. 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; п. 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; п. 80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; п. 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; п. 80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у п. 75.1.3; п. 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Згідно з приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Відповідно до положень п. 86.5 ст. 86 ПК України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
Як вбачається з доводів позовної заяви, позивач вказує на відсутність підстав визначених ст. 80 ПК України для проведення фактичної перевірки, у зв`язку з чим, проведення фактичної перевірки не відповідає вимогам встановленим ПК України.
Слід зазначити, що на виконання приписів п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи відповідача при проведенні фактичної перевірки позивача пред`явили службові посвідчення та відповідні направлення на перевірку, а також вручили копію наказу про проведення фактичної перевірки. Твердження позивача про відсутність підстав для проведення перевірки судом не приймаються, так як достатньо тільки факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин, без будь яких скарг та/або порушень.
Тобто, якщо відповідний підпункт п. 80.2 ст. 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт п. 80.2 ст. 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки, контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. 
Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу.
Так, фактична перевірка ТОВ «АК-Газпрогрес» була проведена за присутності особи, якій пред`явлені всі визначені ПК України документи, що засвідчено актами відмови від підписання акта перевірки, від отримання акта перевірки, відмови від підпису у направленнях на перевірку. (а.с. 79-89) 
Таким чином, посадові особи ГУ ДПС у Київській області, відповіднодо вимог законодавства, приступили до проведення фактичної перевірки в присутності оператора, пред`явивши документи, визначені п. 81.1 ст.81 ПК України. Доказів протилежного, а також допущення порушень при початку проведення фактичної перевірки, матеріали справи не містять, а відповідні доводи позивача ґрунтуються на суб`єктивних доводах.
Тож, доводи позовної заяви в цій частині є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. 
Судом досліджено, що фактичною перевіркою встановлено, що за адресою: м. Біла Церква. вул. Дружби 14/А, підприємством 28.06.2019 зареєстровані 3 акцизні склади. ТОВ «АК-Газпрогрес» не зареєстровано 2 витратоміри-лічильники та 2 рівнемри-лічильники в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (акцизні склади 1009359 та 1009360) та лише 25.08.2020 зареєстровано 1 витратомір- лічильник та 1 рівнмір лічильник-акцизний склад 1009358, чим порущено вимоги п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.
Також, ТОВ «АК-Газпрогрес», як розпорядник акцизних складів 1009359 та 1009360, з 01.04.2020 по 18.08.2020 дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального не формував та не передавав до контролюючого органу ДПС та лише з 25.08.2020 платником подані довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів та залишків пального за 24.08.2020-28.08.20200 акцизного складу 1009358, чим порушено вимоги п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Дане порушення підтверджується фіскальним чеком № 14264 від 19.08.2020.
Також, під час перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ст. 15 Закону № 481. Зокрема, згідно електронної копії розрахункового документу і фіскального звітного чеку, які містяться на контрольній стрічні в пам`яті реєстраторів операній або в пам`яті модемів, поданих до контролюючого органу по дротових або бездротових каналах зв`язку, від 03.07.2019 № 6979 реалізовано газ скраплений в кількості 7,94 літрів, по ціні 12,59 грн за 1 літр, на загальну суму 99.96 грн. 
При цьому, позивачем отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним від 08.07.2020 № 10270314201900474 терміном дії з 26.07.2019 по 26.07.2024.
За результатами проведеної фактичної перевірки, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області було складено акт, від підписання якого та отримання його другого примірника особа, яка фактично проводила розрахункові операції, відмовилась, про що складені відповідні акти, долучені до відзиву на позовну заяву.
Відповідно до п. 12 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб.метрів, - не пізніше 01.07.2019; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб.метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніще 01.10.2019; акцизний склад, де розтащовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб.метрів, - не пізніще 01.01.2020.
Підпунктом 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України визначено, що розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залищки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С.
Згідно з нормами п. п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Відповідно до положень п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження/розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей ПК України акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Пунктом 128№.1 ст. 128№ ПК України визначено, що необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.
Повторне протягом року вчинення на тому самому акцизному складі будь-якого з порушень, передбачених абзацом першим цього пункту, тягне за собою накладення штрафу в 
розмірі 50 000 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.
Також, під час перевірки встановлено роздрібну торгівлю пальним за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ст. 15 Закону № 481. 
Зокрема, слід звернути увагу на те, що згідно електронної копії розрахункового документу і фіскального звітного чеку, які містяться на контрольній стрічні в пам`яті реєстраторів операній або в пам`яті модемів, поданих до контролюючого органу по дротових або бездротових каналах зв`язку, від 03.07.2019 № 6979 реалізовано газ скраплений в кількості 7,94 літрів, по ціні 12,59 грн за 1 літр, на загальну суму 99,96 грн.
При цьому, позивачем отримано лінензію направо роздрібної торгівлі пальним від 08.07.2020 № 10270314201900474 терміном дії з 26.07.2019 по 26.07.2024.
Посилання позивача на те, що позивач, діючи на виконання умов договору, відпустив після 01.07.2019 товар, який був попередньо оплачений до 01.07.2019, тобто до моменту набрання чинності законодавством в частині обов`язкового ліцензування діяльності щодо реалізації пальним, не беруться судом до уваги, позаяк, фіскальний чек не містять відповідного посилання на відпуск пального за договором, також, позивачем не надано талонів, по яких здійснювався відпуск пального за наведеним договором.
Відповідно до приписів ст. 15 Закону № 481 зберігання пального може здійснюватися 
суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензії на право зберігання пального. Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Крім цього, відповідно до ст. 15 Закону № 481 суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвивценої небезпеки.
Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження (ст. 15 Закону № 481).
Відповідно до ст. 15 Закону № 481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто-та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Статтею 17 Закону № 481 передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Крім того, слід врахувати, що позивач посилається в позові на запровадження карантину Кабінетом Міністрів України, що вплинуло на можливість контрагентом поставити товар (рівнеміри-лічильники/витратоміри), проте, вказане не не звільняє від обов`язку своєчасного ліцензування пального/резурвуарів. Законодавство не містить виключень для недотримання вимог щодо обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками. Разом з тим, суд погоджується з доводами контролюючого органу про те, що посилання позивача на те, що ним було вжито всі можливі заходи для придбання та встановлення лічильників-рівнемірів на резервуари, є необгрунтованими, оскільки товариством не підтверджено належними доказами вжиття таких заходів, а саме не надано документального підтвердження. Лист-заявка не є таким доказом. 
Пунктом 128.1.1 ст. 128.1 ПК України визначено, що за необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу.
Абзацом 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 визначено, що роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансова санкція у вигляді штрафу в розмірі 250 000,00 грн.
Керуючись зазначеними вище нормами законодавства, суд вважає, що ГУ ДПС у Київській області законно та обґрунтовано були прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.10.2020 №0000493203 та № 0000453203 про застосування штрафних санкції в розмірі 80 000,00 грн та 250 000,00 грн відповідно.
Щодо посилань на недоліки оформлення наказу з додатком до нього, суд звертає увагу на те, що визначені законодавством вимоги відомості містяться у наказі та додатку 1 до вказаного наказу, що підтверджується витягом з нього. При цьому, законодавством не заборонено складати додатки до наказів про проведення перевірки. Так, у наказі вказано її мету: "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального". У додатку 1 до вказаного наказу в якості підстави проведення перевірки зазначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Тому, суд вважає, що аналіз наказу та додатку до нього дозволяють однозначно встановити, що підставою для призначення перевірки, є здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, а не наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Крім того, у контексті інших доводів позивача, суд зауважує, що позивач не заперечує того, що здійснював господарську діяльність на відповідних акцизних складах та резервуарами, які на них знаходяться, до укладення договору поставки. Крім того, відповідно до пункту 52 і підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за, зокрема, необладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками. На думку суду, доводи позивача про здійснення пошуку витратомірів та укладення договору на їх поставку не може бути достатньою підставою для висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення через неврахування цих обставин, з огляду на наведене правове регулювання, яке, не зважаючи на карантинні обмеження, зобов`язувало господарюючого суб`єкта дотриматись відповідних правил.
Інші доводи сторони позивача, в сукупності, не впливають на висновки суду по суті спору та є недоведеними документально та не узгоджуються між собою у контексті встановлених контролюючим органом порушень, зокрема, і щодо непроведення відповідачем фактичної перевірки за наявності встановленої особи оператора АЗС та складення актів про відмову від підпису. 
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Водночас, за приписами КАС України, кожна сторона має довести обставини, на які посилається в обґрунтування своїх пояснень та вимог, проте, окрім як на загальне посилання позивача на відутність порушень та порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки, позивачем не було розкрито зміст заперечень щодо встановлених актом фактичної перевірки порушень, з наданням відповідних доказів цьому.
Зазначене вище, в сукупності, свідчить про необґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.
Водночас, наявні у матеріалах письмові докази не дають підстав вважати, що податковим органом порушено порядок проведення фактичної перевіркт.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними - не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору в суді та задоволенню не підлягають. 
Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АК-Газпрогрес" до Головного управління державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.