ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 січня 2026 року 	Справа № 280/10002/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Україна, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, ЄДРПОУ 13322403) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач -2) відповідно до якого позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії №083850026850 від 01 серпня 2025 року та рішення відповідача- 2 про відмову в призначенні пенсії №083850026850 від 08 жовтня 2025 року;
- зобов`язати відповідача -2 зарахувати позивачу період її роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року до спеціального стажу роботи що дає право для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити позивачу пенсію за вислугу років із зменшенням віку з 17 липня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з відмовою відповідачів у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка діяла до ухвалення Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII та вказує, що надані нею документи містять відомості про необхідний для призначення пенсії страховий та спеціальний стаж, що підтверджується записами її трудової книжки та довідкою АТ «Укрзалізниця», у зв`язку із чим звернулась до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження факту сплати судового збору за звернення до суду із позовом.
19 листопада 2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 24 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. 
Також, вказаною ухвалою судді від відповідачів витребувано копії матеріалів звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Відповідачі проти задоволення позову заперечили та в обґрунтування відзиву на позов вказують, що з урахуванням наданих позивачем документів період навчання з 01 вересня 1985 року по 14 червня 1991 року згідно диплому НОМЕР_2 від 14 червня 1991 року, оскільки термін навчання перевищує загальноприйнятий та перетинається з періодом роботи з 19 серпня 1985 року по 04 грудня 1987 року. Для зарахування необхідно долучити довідку про період, форму навчання видану на підставі первинних документів та при необхідності довідку про перейменування (реорганізацію) навчального закладу. Окрім того, вказує, що до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років не враховано період роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року в структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придністровська залізниця» згідно довідки № ДЗР-03-07/55 від 15 липня 2025 року, оскільки посада черговий по станції не відповідає посаді черговий по станціях позакласних, зайнятій прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом, що передбачено Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах відповідно Постанови КМУ від 12 жовтня 1992 року № 583, а також відсутня інформація про право підпису заступника начальника виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Придністровська залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця». Окрім того, вказують про невідповідність дати народження позивача у свідоцтві про шлюб даним, вказаним у паспорті та її трудовій книжці. У зв`язку із відсутністю у позивача необхідного спеціального стажу задоволенні позову просять відмовити. 
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 звернулась до органів пенсійного фонду із заявою від 25 липня 2025 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В порядку екстериторіальності заяву та документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням від 01 серпня 2025 року за № 083850026850 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю у позивача стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Згідно вказаного рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 10 місяців 10 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано: - період навчання з 01 вересня 1985 року по 14 червня 1991 року згідно диплому НОМЕР_2 від 14 червня 1991 року, оскільки термін навчання перевищує загальноприйнятий та перетинається з періодом роботи з 19 серпня 1985 року по 04 грудня 1987 року. Для зарахування необхідно долучити довідку про період, форму навчання видану на підставі первинних документів та при необхідності довідку про перейменування (реорганізацію) навчального закладу. Також, до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не враховано період роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року в структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придністровська залізниця» згідно довідки №ДЗР-03-07/55 від 15 липня 2025 року, оскільки посада черговий по станції не відповідає посаді черговий по станціях позакласних, зайнятій прийманням відправленням і пропусканням поїздів па дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом, що передбачено Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах відповідно Постанови КМУ від 12 жовтня 1992 року №583, а також відсутня інформація про право підпису Заступника начальника виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Придністровська залізниця» акціонерного товариства.
01 жовтня 2025 року позивач повторно звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В порядку екстериторіальності заяву та документи розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Рішенням від 08 жовтня 2025 року за № 083850026950 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю у позивача спеціального стажу на відповідній посаді у кількості не менше 10 років.
Згідно вказаного рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 5 місяців 5 днів, Спеціальний стаж — не підтверджений.
Згідно вказаного рішення за результатами доданих до заяви документів не взята до уваги трудова книжка НОМЕР_3 від 02 вересня 1985 року, так як дата народження заявниці в свідоцтві про шлюб (згідно якого проведено запис про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки) серії НОМЕР_4 від 26 січня 1990 року зазначена як 17 червня 1968 року, що не відповідає даним паспорту та титульній сторінці трудової книжки 17 липня 1968 року.
Не погоджуючись з відмовами відповідачів в призначенні пенсії позивач зазначає, що період її роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року до спеціального стажу роботи що дає право для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути зарахований до її спеціального стажу, оскільки підтверджується первинними документами, копії яких додавались до заяви про призначення пенсії за вислугу років. Вказане вище, слугувало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Предметом спору в межах даної адміністративної справи з урахуванням заявлених у прохальній частині позову вимог є правомірність рішень відповідачів в частині відмови у зарахуванні до спеціального стажу позивача, яке дає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року та у зв`язку із цим в частині відмови у призначенні пенсії.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсії.
Відповідно до пункту а статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
- для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 15 серпня 1996 року Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області.
Трудова книжка серії НОМЕР_6 від 02 вересня 1985 року, оформлена на ім`я ОСОБА_2 , містить, серед іншого, наступні записи:
- 21 квітня 1992 року переведена в структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» на посаду черговий по станції;
- 05 жовтня 1998 року звільнена відповідно до пункту 5 статті 36 КЗПП України, за переводом.
Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083850026850 від 01 серпня 2025 року позивачу відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року через невідповідність посади позивача Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, відповідно до якого до осіб, які мають право на пенсію за вислугу років віднесені, зокрема: машиністи і помічники машиністів тепловозів, машиністи і помічники машиністів електровозів, машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів, машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року за № 583. 
В той же час, згідно з роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18 листопада 1992 № 25 "Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років", відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" від 12 жовтня 1992 року № 583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.
При цьому, цим Списком передбачено, що право на призначення пенсії за вислугою років мають особи, які працювали на посаді чергового по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом. Однак, посада чергового по залізничній станції відсутня в даному Списку.
Водночас, у додатку до Класифікатора професій ДК 003:2005 Національного класифікатора професій, прийнятим наказом Держспоживстандатру України від 26 грудня 2005 року № 375, який розроблений на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 травня 1993 року № 326, вказано, що він призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, а також зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.
Тобто, назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.
Крім того, згідно роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 18 листопада 1992 року № 25 "Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення "право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.
Тобто, професія "черговий по станції" відноситься до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.
Таким чином, посада "черговий по станції", на якій працювала позивач у спірний період належить до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Також, в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083850026850 від 01 серпня 2025 року вказано, що надана позивачем довідка відсутня інформація про право підпису Заступника начальника виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Придністровська залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця».
В той же час, з урахуванням абзацу 2 пункту 20 Порядку № 637 у довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Пунктом 23 Порядку № 637 передбачено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Судом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було надано довідку АТ «Українська залізниця» від 15 липня 2025 року за № ДЗР-3-07/55, згідно якої позивач у період з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року працювала у структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» на посаді чергового по станції, яка віднесена до Списку посад, передбачених Постановою КМУ № 583. 
Зміст та форма вищезазначеної довідки відповідають Додатку 5 Порядку № 637, зокрема довідка підписана уповноваженими особами підприємства та містить відбиток печатки як кадрової служби підприємства, так і самого підприємства. При цьому наявність у довідці інформації про право підпису заступником начальника служби Порядком № 637 не встановлена.
Відтак, відповідач -1 протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до спеціального стажу спірного періоду роботи.
З приводу правомірності дій відповідача – 2 в частині зарахування до спеціального стажу спірного періоду роботи позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії №083850026850 від 08 жовтня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вказало, що не взята до уваги трудова книжка НОМЕР_3 від 02 вересня 1985 року, так як дата народження заявниці в свідоцтві про шлюб (згідно якого проведено запис про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки) серії НОМЕР_4 від 26 січня 1990 року зазначена як 17 червня 1968 року, що не відповідає даним паспорту та титульній сторінці трудової книжки 17 липня 1968 року.
В той же час, згідно наданої відповідачем до суду копії свідоцтва про укладення шлюбу в графі, де зазначається дата народження нареченої/дружини вказано « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а не « ІНФОРМАЦІЯ_2 » як вказує відповідач 2 оскаржуваному рішенні.
Також, суд враховує, що позивач разом із заявою про призначення пенсії надавала органам пенсійного фонду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00054446400, копію якої відповідач - 2 надав до суду разом із відзивом на позов, та відповідно до якої в графі дата народження нареченої також вказано « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відтак доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо наявності суперечності в даті народження позивача, вказаній у свідоцтві про шлюб інформації, вказаній у трудовій книжці та паспорті, не відповідають дійсним обставинам справи. 
Вказане, на думку суду, з урахуванням наявних даних щодо періоду роботи позивача, про які суд вказав у рішенні раніше, свідчить про безпідставність не зарахування до спеціального стажу позивача періоду її роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року.
У розрізі встановлених обставин суд дійшов висновку про невідповідність рішень №083850026850 від 01 серпня 2025 року, №083850026850 від 08 жовтня 2025 року про відмову в призначенні пенсії у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті частини 2 статті 2 КАС України, а отже такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Що стосується обраного позивачем способу поновлення порушеного права, суд зазначає наступне.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки в силу частини другої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях зарахування періодів роботи позивача до страхового та спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Тому, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із неправомірною відмовою у зарахуванні до спецстажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду її роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року на посаді чергового по станції, суд вважає, що зобов`язання пенсійного органу зарахувати такий стаж позивачу не є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу. Встановлення пенсійному органу обов`язку повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зарахованого судом спецстажу та висновків суду, викладених у цьому рішенні, також не є таким втручанням.
В той же час обчислення такого стажу та призначення пенсії свідчать про втручання суду в дискреційні повноваження органів пенсійного фонду, а тому позовні вимоги в частині призначення пенсії задоволенню не підлягають.
Таким чином, з огляду на обставини справи та дискреційні повноваження пенсійного органу щодо обчислення страхового та спеціального стажу, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як останнього суб`єкта звернення, повторно розглянути заяву позивача від 01 жовтня 2025 року із зарахуванням позивачу періоду її роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року до спеціального стажу роботи що дає право для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що спірні правовідносини пов`язані із захистом соціальних прав позивача, а спір виник внаслідок протиправних рішень відповідачів, тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок їх бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.
Керуючись статтями 139, 242, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №083850026850 від 01 серпня 2025 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії №083850026850 від 08 жовтня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 жовтня 2025 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зарахувавши до її спеціального стажу період роботи з 21 квітня 1992 року по 05 жовтня 1998 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 27 січня 2026 року.

Суддя Д.В. Татаринов