ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/6813/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гребенюк В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 листопада 2025 року                                                                                       м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Безименної Н.В., Кучми А.Ю., 
за участю секретаря                               Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування постанови

В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Головного управління ДПС у м. Києві про скасування постанови від 24.04.2024 про накладення адміністративного стягнення, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-1 КУпАП.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно була завчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду порушеної відносно неї справи про адміністративне правопорушення.
Відтак, наведене свідчить, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивача, яку, при цьому, не було своєчасно повідомлено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в.о. заступника начальника управління - начальника відділу планових перевірок податкових агентів управління податкового аудиту фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Аксюков Сергій Миколайович, розглянувши протокол від 11 квітня 2024 року за № 6294/1/26-15-24-02-01 і додані до нього матеріали справи про адміністративні правопорушення акт перевірки від 18.03.2024 року за № 22029/ж5/26-15-24-02-01/3444810769 (надалі за текстом - Акт перевірки), встановили неналежне ведення обліку доходів та витрат. На підставі Податкового кодексу України, Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-1V «про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та статей 2342, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до Акту перевірки податкові органи в ході документальної планової виїзної перевірки платника податків прийшли до висновків, що фактично згідно наданих до перевірки документів у періоді з 01.07.2017 по 31.12.2022 платник податків позивач здійснювала діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування та напоями. Розрахунки з покупцями здійснювались в готівковій та безготівковій формі з використанням реєстраторів розрахункових операцій.
Перевіркою порядку ведення обліку товарів платником податків встановлено, що згідно даних ЄРПН, звітів РРО, чеків, пояснення платника встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач здійснювала реалізацію товарів підакцизної групи, в тому числі, пива. Націнка на зазначений товар складає - 55%.
Враховуючи дані ЄРПН, прибуткових накладних було встановлено, що платником придбано товару (пива) за період 2018-2022 роки на загальну суму 20 898 243,75 грн.
Згідно виписок банку також було встановлено оплату товарів, які придбані у платників ПДВ та зареєстровані в ЄРПН, оплати на не платників ПДВ, відсутні.
Враховуючи націнку на пиво в розмірі 55% сума реалізованого товару на який наявні підтверджуючі документи, складає 32 392 277,80 грн.
Фактично згідно звітів РРО та ЄРПН реалізовано пива на суму 43 943 868,17 грн.
Отже, враховуючи націнку, платником було реалізовано товару, на який відсутні документи та оплата за його придбання, становить 11 551 590,37 грн (43 943 868,17 грн загальна сума продажу мінус 32 392 277,80 грн сума продажів з урахуванням націнки).
Також, враховуючи дані ЄРПН, прибуткових накладних було встановлено, що платником придбано інших товарів (снеки, сухарики, пляшки, сушені кальмари, стакани, тощо) за період 2018-2022 роки на загальну суму 9 131 359,35 грн.
Враховуючи націнку на інші товари в розмірі 75%, сума реалізованого товару на який наявні підтверджуючі документи, складає 15 979 878,86 грн.
Фактично згідно звітів РРО та ЄРПН реалізовано пива на суму 30 287 134,07 грн.
Отже, враховуючи націнку, платником було реалізовано товару, на який відсутні документи та оплата за його придбання, становить 14 307 255, 21 грн. ( 30 287 134, 07 грн загальна сума продажу мінус 15 979 878,86 грн сума продажів з урахуванням націнки).
Таким чином, в порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР зі змінами та доповненнями платником здійснювалась реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку (відсутність товарного обліку і первинних документів) в загальній сумі 25 858 845, 58 грн.
Проте, з такими висновками позивач не погодилася, оскільки висновки, що відображенні в Акті перевірки не відображають реальних показників господарської діяльності позивача, є не законними та не відповідають первинній документації фізичної особи - підприємця, що була надана під чає проведення перевірки.
Саме тому представником позивача, адвокатом Новіцькою І.Л. було подано заперечення на Акт перевірки № 22029/ж5/26-15-24-02-01/3444810769 від 18.03.2024р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків - позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2022р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.04.2014 по 31.12.2022р.».
Відповідно до даних заперечень, представником позивача було зазначено, що висновок, до якого приходять податкові органи, не відповідає дійсності, оскільки податкові органи під час проведення перевірки не взяли до уваги документально підтверджену вартість товарів, які були поставленні на користь ФОП платниками єдиного податку не платниками ПДВ. Дані прогалини в роботі податкових органів відобразилися і в неправомірних висновках п. 1. 2, 3, 5 Акту перевірки.
Вказує, що позивач надавала перевіряючим органам усі первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», необхідні реєстри, книги обліку доходів та витрат 2017 - 2022 років, що документально зафіксовано в листі № 1 від 20.02.2024 року.
Окрім того, виходячи із інформації, що міститься у виписках по рахунку та залишків товару, очевидним є, що заявлена податковими органами цифра не відповідає дійсності. Окрім того, звертає увагу, що перевірка здійснювалась виключно на основі відомостей, що містились в ІС «Податковий блок» та поданих ФОП податкових деклараціях. В порушення норм чинного законодавства, податкові органи не взяли до уваги усі подані первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Таким чином, висновки, що викладені в Акті перевірки не відповідають фактичним обставинам здійснення господарської діяльності платника податків, в Акті перевірки не відображенні усі надані ФОП документи, що призвело до неправомірних результатів перевірки.
Позивач вважає, що Акт перевірки не відображає реальні факти ведення господарської діяльності платника податків, в ході проведення самої перевірки податковими органами було здійснено ряд порушень, а сам Акт перевірки складений з порушеннями норм чинного законодавства України та контролюючі органи порушили строки проведення перевірки.
Окрім того, під час аналізу показників контролюючий орган не звернув увагу на специфіку господарської діяльності ФОП. Також звертає увагу, що аналізувалися виключно звітна документація і виключно в розрізі номенклатури.
Проте, такий аналіз не є інформативним, оскільки податковими органами не аналізувалась первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Податковими органами не проаналізовано факт купівлі підакцизних товарів (пиво, вино) оптом, що відповідно і відображено у видаткових накладних, оскільки придбання товарів здійснюється в кегах, блогах, які бувають від 20 до 60 літрів, балони 6-24 кг. При цьому, одиниці виміру у видаткових вказуються у штуках кегів чи балонів. Податкові органи не врахували, що платник податків здійснює роздрібну торгівлю товарами і своїм споживачам продає товар у літрах, розливаючи підакцизні товари в дрібну тару.
Враховуючи спосіб перевірки та факти здійснення господарської діяльності, висновки вказані в Акту перевірки не є такими, що реально відображають результати господарської діяльності, а тому, є незаконними та протиправними.
За результатами розгляду заперечення на Акт, відповідач вирішив провести документальну позапланову перевірку позивача, з урахуванням наданих заперечень.
Відповідачем було винесено наказ від 25 квітня 2024 року за №2743-н, в якому постановив провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 27.05.2024 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.
Відповідачем складено повідомлення від 26 квітня 2024 року № 787/26-15-24-02-01, в якому було повідомлено позивачу, що їй слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом.
В той же час, позивач не отримувала жодного податкового повідомлення - рішення, його не створювали та не надсилали, отже, ніякого податкового порушення не існує.
Зазначає, що сам факт винесення відповідачем наказу від 25 квітня 2024 року за №2743-п, про проведення позапланової перевірки за результатами планової є беззаперечним підтвердженням незаконності притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення неправомірної постанови, яка нею оскаржується.
За результатами перевірки не було винесено податкових повідомлень - рішень взагалі, тому і вказувати, що вони не узгодженні не можна, оскільки їх фізично не існує.
Таким чином, податкові органи самі погодились, що висновки, вказані в Акті перевірки не є такими, що відображають реальний стан господарської діяльності, отже, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відносини, що виникають у процесі справляння податків і зборів, упорядковуються Податковим кодексом України. Зокрема, цей акт установлює повний перелік податків і зборів, що діють на території держави, визначає правила їх адміністрування, коло платників, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, їхні повноваження під час здійснення податкового контролю, а також види відповідальності за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом здійснювати відповідно до вимог законодавства перевірки та звірки платників податків (окрім Національного банку України), у тому числі після завершення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Абзац перший пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України закріплює право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові чи позапланові, виїзні чи невиїзні) та фактичні перевірки.
На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою є перевірка, під час якої оцінюється своєчасність, достовірність та повнота нарахування і сплати всіх податків і зборів, передбачених Кодексом. Також перевіряється дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також виконання роботодавцем вимог щодо укладення трудових договорів і оформлення трудових відносин. Така перевірка базується на податковій звітності, фінансових та статистичних документах, регістрах бухгалтерського та податкового обліку, первинних документах, а також інших даних, отриманих у встановленому законом порядку, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не включається до плану роботи контролюючого органу і здійснюється за наявності хоча б однієї з підстав, визначених Кодексом.
Документальна невиїзна перевірка - це перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України рішення про проведення документальної позапланової перевірки ухвалюється керівником контролюючого органу (або його заступником чи уповноваженою особою) і оформлюється наказом.
Стаття 79 Податкового кодексу України визначає порядок здійснення документальної невиїзної перевірки. Такий вид перевірки проводиться за рішенням керівника контролюючого органу та за наявності підстав, передбачених статтями 77 і 78 Кодексу. Основою для її проведення є документи, зазначені у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, а також матеріали, подані платником або отримані іншим передбаченим законом способом (пункт 79.1 статті 79).
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 документальна позапланова невиїзна перевірка може бути розпочата лише за умови наявності наказу керівника контролюючого органу та належного вручення платнику копії цього наказу і письмового повідомлення про дату та місце проведення перевірки у порядку, установленому статтею 42 Кодексу.
Дотримання цих вимог надає посадовим особам контролюючого органу право приступити до проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних) оформлюються актом або довідкою. Якщо виявлено порушення - складається акт, якщо порушень не встановлено - довідка. Документ, підписаний посадовими особами, які здійснювали перевірку, у встановлений строк передається платнику, який зобов`язаний його підписати.
На підставі пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди з висновками перевірки або інформацією, викладеною в акті (довідці), платник податків або його законний представник має право протягом п`яти робочих днів подати заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такі заперечення розглядаються протягом п`яти робочих днів, після чого платнику надсилається відповідь згідно з правилами статті 58. Платник також має право бути присутнім під час розгляду заперечень, про що зазначає у поданих документах.
Хоча присутність платника під час документальної невиїзної перевірки не є обов`язковою, платник має право брати участь у процесі, а тому повинен бути завчасно ознайомлений із наказом про перевірку та письмовим повідомленням про її початок і місце проведення.
Оцінюючи наведені доводи, суд підкреслює, що обов`язок контролюючого органу переконатися у належному врученні платнику копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки безпосередньо пов`язаний із закріпленими у статті 17 Кодексу правами платника, зокрема:
·          правом бути присутнім під час проведення перевірок;
·          правом звертатися із письмовою заявою про заміну документальної невиїзної перевірки на документальну виїзну.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.06.2019 у справі № 520/8681/18.
Відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право, зокрема, особисто, через податкового агента або уповноваженого представника представляти свої інтереси у контролюючих органах; бути присутнім під час проведення перевірок, надавати пояснення щодо питань, які виникають у ході таких перевірок, ознайомлюватися з актами (довідками) перевірок та отримувати їх, а також перед підписанням актів (довідок), у разі наявності зауважень до їх змісту, підписувати їх із відповідними застереженнями та подавати письмові заперечення в порядку, встановленому Кодексом.
Варто підкреслити, що, незважаючи на закріплену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, позивач мав право брати участь у їх проведенні та надавати пояснення з питань, які виникали в ході перевірки. Це право повністю узгоджується з положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Кодексу.
Перевірка є формою реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який повинен діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Лише дотримання контролюючим органом умов і процедур, передбачених законом, для прийняття рішення про проведення перевірки, у тому числі документальної позапланової невиїзної, може вважатися належною підставою для видання відповідного наказу. Платник податків повинен бути належним чином ознайомлений із наказом про проведення перевірки, а також з інформацією про дату її початку та місце проведення до моменту фактичного початку перевірочних заходів.
Аналогічні правові висновки відображені у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 826/442/13-а, від 14.03.2018 у справі № 808/1084/16, від 18.04.2018 у справі № 804/2230/15, від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17, від 18.07.2019 у справі № 0440/5993/18 та від 11.05.2023 у справі № 640/18756/21.
Порушення вимог щодо належного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення тягне за собою визнання такої перевірки незаконною, що унеможливлює виникнення будь-яких правових наслідків на її підставі, включно з прийняттям податкового повідомлення-рішення, вимоги чи рішення про опис майна у податкову заставу.
Подібного підходу дотримувався Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Судом встановлено, що виконувач обов`язків заступника начальника управління - начальника відділу планових перевірок податкових агентів управління податкового аудиту фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Аксюков Сергій Миколайович, опрацювавши протокол від 11 квітня 2024 року № 6294/1/26-15-24-02-01 та додані матеріали, зокрема акт перевірки від 18.03.2024 № 22029/ж5/26-15-24-02-01/3444810769, дійшов висновку про неналежне ведення обліку доходів і витрат. Рішення було прийнято на підставі Податкового кодексу України, Закону України № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статей 234-2, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з частиною першою статті 164-1 КУпАП адміністративним правопорушенням є неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи, подання недостовірних відомостей у деклараціях, невчасне або неналежне ведення обліку доходів і витрат, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до статті 280 КУпАП посадова особа під час розгляду справи повинна встановити, чи відбулося правопорушення, чи є вина особи, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підставі статті 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи посадова особа повинна з`ясувати: чи належить розгляд справи до її компетенції; чи правильно оформлено протокол та матеріали; чи повідомлено учасників належним чином; чи отримано додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання учасників.
Частина 4 розділу ІІІ Інструкції № 566 Міністерства фінансів України встановлює, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до відповідальності, а за її відсутності - лише за умови належного і своєчасного повідомлення та відсутності клопотання про відкладення.
Верховний Суд у низці постанов (зокрема, від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справі № 308/12552/16-а та ін.) наголошував, що участь особи у її справі є процесуальною гарантією, а розгляд справи за її відсутності допустимий лише за наявності доказів належного повідомлення.
Також Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а та інших зазначив, що неналежне або несвоєчасне повідомлення особи про дату і час розгляду справи є підставою для визнання постанови незаконною, оскільки особа була позбавлена права бути присутньою, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися правничою допомогою.
Отже, позивач повинен був бути забезпечений можливістю завчасно дізнатися про дату, час і місце розгляду своєї справи, оскільки це є передумовою реалізації інших процесуальних прав - права на участь, заперечення, подання доказів, захист.
Таким чином, чинне законодавство покладає обов`язок своєчасного повідомлення саме на уповноважену посадову особу. Надсилання повідомлення без підтвердження його отримання не може вважатися належним виконанням цього обов`язку, оскільки не забезпечує фактичної поінформованості особи.
З наданих матеріалів суд дійшов висновку, що позивача не було повідомлено про розгляд справи від 24.04.2023. Відповідач не надав доказів, які свідчили б про належне та завчасне повідомлення позивача щодо дати, часу та місця розгляду справи.
Отже, справа була розглянута за відсутності позивача, хоча він не був належним чином повідомлений, що суперечить вимогам частини 1 статті 268 КУпАП і виключає можливість проведення розгляду.
Суд погоджується з доводами позивача щодо порушення строків та порядку повідомлення.
На підставі частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Стаття 72 КАС України визначає, що доказами є будь-які дані, що дають змогу встановити факти, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме відповідач повинен довести правомірність своїх дій. При цьому посадова особа не може посилатися на докази, які не були враховані під час прийняття оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли вона доведе, що вжила всіх можливих заходів для їх отримання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не довів законність прийнятого ним рішення, враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України. Таким чином, на підставі аналізу законодавства та заявлених позовних вимог позов підлягає задоволенню.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова від 24.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-1 КУпАП підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, , суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви відмови у задоволенні позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись ст.ст.     9,     44,     309,     321,     223,     321,     325,     КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві- залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 25» листопада 2025 року.