ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 152зп-25/160	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 року (головуючий суддя Златін С.В.) 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Велта" про забезпечення адміністративного позову
в адміністративній справі №152зп-25/160 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ВЕЛТА" до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про забезпечення адміністративного позову , яка подана до подачі позовної заяви,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо–комерційна фірма «Велта» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у якій просить суд: постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.05.2025 року №1365/ПС, яким припинено дію дозволу № ДЗ-179/ПС/1-24 від 17.01.2024 року, виданого ТОВ ВКФ «Велта» на виконання робіт підвищеної небезпеки (монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки), до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач планує подати позов до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.05.2025 року №1365/ПС, яким припинено дію дозволу №ДЗ-179/ПС/1-24 від 17.01.2024 року, виданого ТОВ ВКФ «Велта» на виконання робіт підвищеної небезпеки (монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки).
Заявник зазначає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення прав та інтересів заявника. Негативні наслідки для заявника будуть катастрофічними, оскільки призведе до зупинення експлуатації не тільки збагачувального, але й гірничого виробництва, що фактично означитиме припинення діяльності заявника, створить ризики для затоплення кар`єру та матиме наслідком виникнення надзвичайної ситуації техногенного характер. Заявник здійснює видобуток титанових руд, які включено до переліку металічних руд та неметалічних корисних копалин, які мають стратегічне значення для сталого розвитку держави, згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.07.2021 року, введеного в дію Указом Президента України від 23.07.2021 року № 306/2021. Згідно розпорядження начальника Кіровоградської обласної державної адміністрації від 05.02.2025 року № 196-р заявнику підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки для забезпечення потреб життєдіяльності територіальних громад Кіровоградської області в особливий період. Зупинення діяльності заявника матиме наслідком безробіття та залишення без засобів до існування 600-та працівників. Заявник є великим платником податків, що підтверджується листом податкового органу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 року заяву ТОВ Виробничо-комерційна фірма «Велта» від 04.06.2025 року про забезпечення позову - задоволено.
Зупинено дію наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.05.2025 року №1365/ПС, яким припинено дію дозволу № ДЗ-179/ПС/1-24 від 17.01.2024 року, виданого ТОВ ВКФ «Велта», м. Дніпро, код ЄДРПОУ 30912734 на виконання робіт підвищеної небезпеки (монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки), до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність спірного наказу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви. 
Серед іншого вказує, що застосовуючи безпідставно заходи забезпечення позову, суд втрутився у компетенцію Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, зупинив дію наказу та фактично надав можливість Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо–комерційна фірма «Велта» (код ЄДРПОУ 30912734), продовжувати виконувати роботи підвищеної небезпеки. Зазначає, що фактично до вирішення спору по суті вирішилось питання продовження використання Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо– комерційна фірма «Велта» (код ЄДРПОУ 30912734) дозволу № ДЗ-179/ПС/1-24 від 17.01.2024 року на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Також позивачем подано заяву про розгляд справи в судовому засіданні.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки повний та всебічний розгляд заяви можливо здійснити на підставі наявних в матеріалах справи документах. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст. 150 КАС України).
Позов може бути забезпечено, зокрема, шляхом зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта (п.1 ч.1 ст. 151 КАС України).
За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: 
розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; 
забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 
наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 
ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 
запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на заявників, які ініціюють таке клопотання.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. 
Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Матеріалами справи підтверджується, що Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.05.2025 року №1365/ПС припинено дію дозволу № ДЗ-179/ПС/1-24 від 17.01.2024 року, виданого ТОВ ВКФ «Велта» на виконання робіт підвищеної небезпеки (монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки).
При цьому, частиною третьою ст. 21 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (дозвіл). 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці.
Процедуру видачі або відмови у видачі, переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки визначено Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107 (Порядок).
Відповідно до п.17 Порядку дозвіл може бути анульований у випадках, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці". Рішення про анулювання дозволу приймається органом, що його видав.
Згідно з ч.12 ст. 21 Закону України "Про охорону праці" підставою для припинення дії дозволу є:
заява роботодавця або уповноваженої ним особи про анулювання дозволу;
припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація) або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем;
виявлення у поданих роботодавцем документах недостовірних відомостей щодо виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
повторне порушення вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
виникнення аварії, вибуху, пожежі, нещасного випадку, якщо в акті розслідування встановлено, що причиною такої події стало недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл;
створення перешкод під час проведення посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або його територіального органу перевірки додержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл.
рішення Ради національної безпеки і оборони України про застосування до суб`єкта господарювання санкції, передбаченої пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про санкції", введеного в дію указом Президента України.
Слід зазначити, що перелік підстав для припинення дії дозволу, наведений у частині 12 цієї статті, є вичерпним.
Про припинення дії дозволу роботодавець повідомляється у письмовій формі із зазначенням підстави припинення дії дозволу протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення органом, який видав дозвіл.
Згідно з п. 18 Порядку роботодавець, виробник або постачальник повинен протягом десяти робочих днів після одержання повідомлення про анулювання дозволу подати оригінал такого дозволу або його дублікат до органу, що видав дозвіл, особисто чи надіслати рекомендованим листом з описом вкладення.
Зазначений орган робить на оригіналі дозволу або його дублікаті позначку про анулювання дозволу, вносить відповідну інформацію до реєстру дозволів та повертає протягом трьох робочих днів оригінал дозволу або його дублікат роботодавцеві, виробникові або постачальникові.
Водночас, наслідком прийняття відповідачем наказу про припинення дії дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки є виникнення у ТОВ ВКФ «Велта» обов`язку подати оригінали дозволів відповідачу для проставлення позначки щодо їх анулювання та припинення дії цього дозволів, у зв`язку з чим позивач втратить право здійснювати певні види робіт підвищеної небезпеки.
Згідно ч.7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі припинення дії документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, документ дозвільного характеру підлягає поновленню за рішенням дозвільного органу або суду. 
Поновлення документа дозвільного характеру здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Строк дії документа дозвільного характеру, дію якого було безпідставно припинено, подовжується на строк, протягом якого дія такого документа вважалася припиненою. 
Документ дозвільного характеру, дію якого було безпідставно припинено, вважається поновленим з дня внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Отже, зазначене ще раз підтверджує не можливість роботи заявника під час вирішення судового спору.
При цьому, законодавство з питань охорони праці встановлює процедуру отримання дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, їх переоформлення та анулювання, а також закріплює право особи повторно отримати дозвіл у разі припинення його дії і, в той же час, не передбачає можливості й процедури поновлення дії анульованого дозволу у разі визнання протиправним та скасування рішення відповідного органу про припинення його дії.
У зв`язку з прийняттям наказу дія дозволу в безумовному випадку має припинитись, у зв`язку з чим заявник втратить право здійснювати обумовлені дозволом роботи.
В той же час, у разі задоволення позовних вимог та скасування спірного наказу, позивач буде вимушений докладати певних зусиль для відновлення дії дозволу при тому, що така процедура не передбачена законодавством про охорону праці і, в будь-якому випадку, матиме можливість відновити своє право на здійснення обумовлених дозволом робіт, про захист якого поданий позов, лише з моменту відновлення дії цього дозволу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду від 08.06.2023 у справі №160/1140/23
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, законодавство з питань охорони праці не передбачає можливості й процедури поновлення дії анульованого дозволу у разі визнання протиправним та скасування рішення відповідного органу про припинення його дії.
Крім того, значно ускладненим, а в певному обсязі й неможливим, стане також і відновлення прав заявника, зокрема права на виконання обумовлених дозволом робіт, про захист яких буде поданий позов. Застосування саме такого виду забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваних наказів є співмірним із заявленими вимогами, а сам захід забезпечення є рівноцінним цим вимогам.
Аналіз вищезазначених норм та обставин справи дає підстави для висновку, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. 
Обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність спірного наказу.
Також суд апеляційної інстанції враховує те, що розпорядженням начальника Кіровоградської обласної державної адміністрації від 05.02.2025 року № 196-р ТОВ ВКФ «Велта» підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки для забезпечення потреб життєдіяльності територіальних громад Кіровоградської області в особливий період.
ТОВ ВКФ «Велта» є великим платником податків та за 2024 рік сплатило податків, збрів, платежів до бюджету у розмірі 96 812 401,11 грн. та ЄСВ у розмірі 26 259 809,82 грн., що підтверджується довідкою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.01.2025 року № 349/6/32-00-19-02-05, копія якої додано до заяви про забезпечення позову.
А також те, що ТОВ ВКФ «Велта» здійснює видобуток титанових руд, які включено до переліку металічних руд та неметалічних корисних копалин, які мають стратегічне значення для сталого розвитку держави, згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.07.2021 року, введеного в дію Указом Президента України від 23.07.2021 року № 306/2021.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У свою чергу, у рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. 
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. 
Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про забезпечення позву є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволенню .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись ст.ст. 150, 311, 312, 316, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття 28.11.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова