ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14853/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – ГУ ПФУ у в м. Києві, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у в м. Києві №032350009452 від 07 листопада 2025 року, в частині незарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стажу роботи на посадах помічника прокурора Радянського, Франківського районів міста Львова, прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області у розмірі 11 років 10 місяців 3 дні, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі у розмірі 2 роки 5 місяців, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме: стажу на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова у розмірі 1 рік 4 дня, а загалом 43 роки 9 місяців 17 днів; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж роботи на посадах помічника прокурора Радянського, Франківського районів міста Львова, прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області у розмірі 11 років 10 місяців 3 дні, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі у розмірі 2 роки 5 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме: стаж на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова у розмірі 1 рік 4 дня, а загалом 43 роки 9 місяців 17 днів, та провести з 30 жовтня 2025 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 96 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позову позивач вказала, що з 03 травня 2020 року перебувала на пенсійному обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як отримувач пенсії за віком; рішенням Вищої ради правосуддя від 28 жовтня 2025 року №2217/0/15-25 була звільнена з посади судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зазначила, що 30 жовтня 2025 року через фронт-офіс звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за іншим законом та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням ГУ ПФУ у в м. Києві №032350009452 від 07 листопада 2025 року призначено з 30 жовтня 2025 року довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому відповідач при здійсненні призначення врахував лише стаж роботи безпосередньо на посаді судді – 28 років 6 місяців 10 днів. Інші періоди, зокрема, стаж роботи на посадах помічника прокурора Радянського, Франківського районів міста Львова, прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме: стажу на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова протиправно не враховані відповідачем 2.
На переконання позивача таке обчислення стажу роботи на посаді судді є протиправним, не відповідає вимогам чинного правового регулювання, розрахунку відповідного стажу Вищою радою правосуддя, а також має своїм наслідком позбавлення права позивача на отримання довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі встановленому законом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позов відповідач 1 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.32-34). В обґрунтування цієї позиції вказав, що 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за Законом України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон №1402-VIII). Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у в м. Києві, яким 07 листопада 2025 року прийнято рішення №032350009452 про перерахунок пенсії, яким позивача переведено на пенсію відповідно до Закону №1402-VIII. Відповідач 1 вважає, що оскільки предметом спору є рішення саме ГУ ПФУ у в м. Києві, то безпідставними є позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці спірні періоди трудової діяльності/навчання позивача та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 96 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
ГУ ПФУ у в м. Києві відзив на позов не подав.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 03 травня 2020 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з 30 жовтня 2025 року – щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с.49-50).
28 жовтня 2025 року рішенням №2217/0/15-25 Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_1 у відставку (а.с. 16-19).
Зі змісту цього рішення вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення становить 43 роки 9 місяців 17 днів. До стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право для звільнення у відставку, зараховано стаж роботи на посаді судді – 28 років 6 місяців 10 днів; стаж роботи на посадах помічника прокурора Радянського, Франківського районів міста Львова, прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області – 11 років 10 місяців 3 дні; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме стаж на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова – 1 рік 4 дні.
30 жовтня 2025 року позивач звернулася у сервісний центр ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.15), яка відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у в м. Києві.
Рішенням ГУ ПФУ у в м. Києві від 07 листопада 2025 року №032350009452 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 66% суддівської винагороди, починаючи з 30 жовтня 2025 року з огляду на стаж судді у 28 років 5 місяців 15 днів (а.с.20).
Позивач вважаючи, що пенсійним органом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, та стажу роботи на посадах помічника прокурора та прокурора відділу, а тому звернулася з даним позовом до суду.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Статтею 137 Закону №1402-VIIІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 пункту 34 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
У свою чергу у відповідності до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №2453-VI) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Так, до набрання чинності Законом №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (далі – Закон №2862-XII).
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді (Указ Президента України від 18 квітня 1997 року №342/97) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону №2862-XII.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності статтею 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№865-2005-п) втратила чинність 01 грудня 2012 року.
Таким чином, законодавством, яке діяло до набрання чинності Закону №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 31 березня 2021 року у справі №235/7316/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 12 травня 2020 року у справі №303/1504/17-а.
Судом встановлено, що відповідачем 2 до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею.
Разом з тим, ОСОБА_1 у період з 25 серпня 1978 року по 25 червня 1983 року навчалася за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста (а.с.5).
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 28 років (тобто дотримується умова не менше 10 років), то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується половина строку навчання з 25 серпня 1978 року по 25 червня 1983 року за денною формою у вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців).
Що стосується зарахування періоду роботи позивача в органах прокуратури до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то суд зазначає таке.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.10-13), дата заповнення 09 червня 1984 року, наявні такі відомості про роботу позивача в органах прокуратури:
з 09 червня 1984 року до 13 червня 1985 року обіймала посади стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова;
з 14 червня 1985 року до 26 серпня 1992 року – помічник прокурора Радянського району міста Львова;
з 27 серпня 1992 року до 02 вересня 1992 року обіймала посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області;
з 03 вересня 1992 року до 14 травня 1997 року – помічник прокурора Франківського району міста Львова.
Як вже було зазначено, Закон №2862-ХІІ передбачав зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Крім того, станом на час роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру», відповідно до статті 56 якого, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Таким чином, час роботи на посадах помічника прокурора, прокурора відділу підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №242/1890/17 та підтримана Верховним Судом у постанові від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.
Отже, періоди роботи позивача на посадах помічника прокурора, прокурора відділу з 14 червня 1985 року по 17 квітня 1997 року (до дати видачі Указ Президента України від 18 квітня 1997 року №342/97 про призначення позивача на посаду судді) підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Крім того, суд зазначає, що Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі 9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21.
Виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону №1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19).
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі №9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19.
Отже, при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді статус суддів визначав Закон №2862-XII, відповідно до статті 7 якого (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді, зокрема, районного (міського) суду має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Матеріалами справи підтверджено, що після здобуття юридичної освіти до призначення на посаду судді Луцького міського суду Волинської області ОСОБА_1 з 09 червня 1984 року по 13 червня 1985 року обіймала посади стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора радянського району міста Львова.
Отже до стажу роботи позивача на посаді судді додатково підлягає зарахуванню стаж її роботи в галузі права, що вимагався Законом №2862-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) для зайняття посади судді – 1 рік 4 дні. 
Відтак, загальний строк стажу судді, який органу Пенсійного фонду України належало брати до уваги під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного гpoшового утримання, становить 43 роки 9 місяців 17 днів, а саме:
стаж роботи на посаді судді – 28 років 6 місяці 10 днів;
період роботи в органах прокуратури –11 років 10 місяців 3 дні (стаж роботи на посадах помічника прокурора Радянського, Франківського районів міста Львова, прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області); 
половина строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1978 року по 25 червня 1983 року – 2 роки 5 місяців; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (стаж на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова) – 1 рік 4 дні.
Із цього переліку екстериторіальний орган Пенсійного фонду України зарахував лише стаж на посаді судді та протиправно не зарахував до стажу судді решту часу перебування на відповідних посадах в органах прокуратури, навчання, стажування, як це передбачено вищенаведеним законодавством.
Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Таким чином, з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці має виплачуватись в розмірі 96% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % як базовий рівень та 46% за 23 повних років понад базових 20 років стажу на посаді судді).
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, ГУ ПФУ у в м. Києві не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій щодо обчислення стажу роботи на посаді судді при призначенні позивачу довічного грошового утримання, без урахування зазначених вище періодів, на підставі поданої заяви від 30 жовтня 2025 року та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого стаж роботи позивача становить 28 років 5 місяців 15 днів.
Позивач визначила спосіб захисту порушеного права через зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці спірні періоди трудової діяльності/навчання позивача та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 96 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Суд зазначає, що органом, що призначає пенсію, визначено за принципом екстериторіальності – ГУ ПФУ у в м. Києві, яким за результатами заяви від 30 жовтня 2025 року було прийняте рішення щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
ГУ ПФУ у Волинській області не розглядало питання щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, рішень з цього питання, зокрема щодо розрахунку стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідачем 1 не приймалось.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.
Тому в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області слід відмовити.
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у в м. Києві від 07 листопада 2025 року №032350009452 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66% суддівської винагороди судді; зобов`язати ГУ ПФУ у в м. Києві здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 96% суддівської винагороди з 30 жовтня 2025 року, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж роботи з 14 червня 1985 року по 26 серпня 1992 року на посаді помічника прокурора Радянського району міста Львова, з 27 серпня 1992 року по 02 вересня 1992 року на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області, з 03 вересня 1992 року до 17 квітня 1997 року на посаді помічника прокурора Франківського району міста Львова (11 років 10 місяців 3 дні), половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1978 року по 25 червня 1983 роки (2 роки 5 місяців), стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме: стаж на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова з 09 червня 1984 року по 13 червня 1985 року (1 рік 4 дні), а загалом – стаж роботи судді 43 роки 9 місяців 17 днів.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07 листопада 2025 року №032350009452 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 96 відсотків суддівської винагороди з 30 жовтня 2025 року, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж роботи з 14 червня 1985 року по 26 серпня 1992 року на посаді помічника прокурора Радянського району міста Львова, з 27 серпня 1992 року по 02 вересня 1992 року на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів прав неповнолітніх прокуратури області, з 03 вересня 1992 року до 17 квітня 1997 року на посаді помічника прокурора Франківського району міста Львова (11 років 10 місяців 3 дні); половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1978 року по 25 червня 1983 року (2 роки 5 місяців); стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а саме: стаж на посаді стажера старшого помічника прокурора Залізничного району міста Львова, стажера прокурора Радянського району міста Львова з 09 червня 1984 року по 13 червня 1985 року (1 рік 4 дні), а загалом – стаж роботи судді 43 роки 9 місяців 17 днів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя В. Л. Шепелюк