ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1878/26 Справа № 205/1674/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Ткаченко І.Ю.
суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за заявою керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову 
по цивільній справі за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, ОСОБА_4 , про витребування нерухомого майна
за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради
на ухвалу судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В: 

20 лютого 2023 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16 жовтня 2025 року до суду надійшла заява Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову (а.с. а.с.1-12, 14, 15-19).

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року заяву керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову по цивільній справі за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О., ОСОБА_4 , про витребування нерухомого майна – повернуто заявнику. 
Ухвала судді мотивована тим, що заява керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову не відповідає вимогам ч. 6 ст. 151 ЦПК України (а.с.23). 

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» виконувач обов`язків керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції повернув заяву прокурора про забезпечення позову з формальних підстав (а.с.26-30).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення заяви, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Повертаючи прокурору заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір ставки судового збору за подання заяви про забезпечення доказів або позову, які подаються до суду юридичною особою або фізичною особою – підприємцем становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, ставка судового збору за подання заяви про забезпечення позову з 1 січня 2025 року становить 1 514,00 грн.
Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 211,20 грн.
Тобто, заява керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову не відповідає вимогам ч. 6 ст. 151 ЦПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.1 ст.129 Конституції України є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Разом з тим, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову визначено статтею 151 ЦПК України. Відповідно до частини першої зазначеної статті, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розміру.
Згідно із ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Разом з тим, відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою заяви про забезпечення доказів або позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року - 3028 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Враховуючи той факт, що заява про забезпечення позову подається до суду в електронній формі, то для розрахунку судового збору застосовано понижуючий коефіцієнт 0,8. 
Таким чином, сума судового збору складає 3028*0,5*0,8=1 211,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, окружною прокуратурою 16.10.2025 року через електронний кабінет в системі “Електронний суд” подано заяву про забезпечення позову по справі та долучено до заяви платіжну квитанцію № 2925 від 25.09.2025 року про сплату на рахунок Новокодацького районного суду м. Дніпра судового збору у сумі 1211,20 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що окружною прокуратурою дотримано вимоги чинного законодавства щодо сплаченої суми судового збору, а вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті спору, та матеріали оскарження ухвали підлягають направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради — задовольнити.

Ухвалу судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Судді: