ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/892/26 Справа № 196/590/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року відповідачку ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою суду встановлено, що 19.06.2009 року відповідачка ОСОБА_2 , маючи умисел на підроблення офіційного документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій, звернулася до секретаря Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Омелян Інни Михайлівни з проханням скласти та зареєструвати заповіт від імені її матері ОСОБА_3 без її присутності, в якому єдиним спадкоємцем була б відповідачка. В цей же день ОСОБА_4 , погодилася на прохання відповідачки скласти потрібний їй заповіт. Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» у заповіті ОСОБА_3 від 19.06.2009 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Омелян І.М., зареєстрованого в реєстрі за №23, виконані відповідачкою. Органами досудового слідства, умисні дії відповідачки кваліфіковані за ч.3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який посвідчується іншою особою, яка має право посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Нa підставі вказаного завідомо підробленого документу державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21.06.2017 видано відповідачці свідоцтво про право на спадщину НМА 981933 від 21.06.2017 року, яка складається із земельної ділянки площею 4,9600 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401. Органами досудового слідства такі дії відповідачки кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа. Крім того, в результаті навмисних шахрайських дій відповідачка порушила право іншого спадкоємця на спадкування земельної ділянки, а саме: сина померлої ОСОБА_1 , тим самим ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом НМА 981933 та 21.06.2017 заволоділа земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401, ринковою вартістю 172 573,00 грн., щою більш ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2017 рік, внаслідок чого законним правам та інтересам потерпілого ОСОБА_1 завдано значної шкоди. Органами досудового слідства, умисні дії відповідачки кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому. У судовому засіданні відповідачка пояснила, що погоджується із обвинуваченням, зокрема формулюванням обвинувачення та його правовою кваліфікацією, визнає винуватість у вчиненні вказаних правопорушень та погоджується на закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Враховуючи викладене та посилаючись на ст.ст. 1166, 1177, 1192 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь завдану йому матеріальну шкоду, спричинену внаслідок злочину в сумі 172 573,00 грн. та судові витрати (а.с.1-2).

Рішенням Царичанський районний суд Дніпропетровської області  від 07 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином – відмовлено повністю (а.с.190-193).

Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог (а.с.198-199). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Судом 1 інстанції встановлено, що ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року в справі №196/81/22, яка набрала законної сили 24.08.2022 р., відповідачку у даній справі - ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.ст. 358 ч.3, 358 ч.4, 190 ч.2 КК України, відповідно до пунктів 2 та 3 частини 1 статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021041600000065 від 28.05.2021, відносно ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КК України (а.с. 7-11).
Як вбачається зі змісту вищевказаної ухвали суду:
ОСОБА_2 , маючи на руках заповіт у період із 19.06.2009 по 20.06.2009 достовірно знаючи, що не вправі підписувати заповіт від заповідача своєї матері ОСОБА_3 , повністю усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, власноручно заповнила в заповіті графу «Прочитано мною вголос, власноручно підписано» та підробила підпис своєї матері ОСОБА_3 . Умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який посвідчується іншою особою, яка має право посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, ОСОБА_2 у період часу з 12.04.2017 по 21.06.2017, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою набуття права власності на земельну ділянку, надала до Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області завідомо підроблений документ дублікат заповіту від імені покійної ОСОБА_3 за №15 від 12.04.2017 як один з документів, необхідних для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , тим самим використавши його. Нa підставі вказаного завідомо підробленого документу держаним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21.06.2017 видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину НМЛ 981933 від 21.06.2017, яка складається із земельної ділянки площею 4,9600 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401. Умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Крім того, 19.06.2009 ОСОБА_2 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману у спосіб використання завідомо підробленого документу, а саме: з метою заволодіння земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225083000:01:003:0401, належної її матері ОСОБА_3 , звернулася до секретаря Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Омелян Інни Михайлівни з проханням скласти та зареєструвати заповіт від імені її матері ОСОБА_3 без її присутності в якому єдиним спадкоємцем була б ОСОБА_2 . В цей же день ОСОБА_4 , погодившись на прохання ОСОБА_2 скласти потрібний їй заповіт, та за попередньою змовою з ОСОБА_2 , діючи в інтересах останньої, порушуючи вимоги п. 33 Інструкції про вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5, яка діяла на момент вчинення злочину, завідомо знаючи про визначену законодавством процедуру складання та реєстрації заповіту, склала, завіривши своїм підписом та печаткою Ляшківської сільської ради завідомо неправдивий офіційний документ - заповіт від імені покійної ОСОБА_3 від 19 червня 2009 року за реєстраційним номером 23, яким вона заповідає земельну ділянку площею 4,9600 гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401 ОСОБА_2 , хоча достовірно знала, що ОСОБА_3 ніколи не складала та не посвідчувала підписом заповіт в Ляшківській сільській раді про спадкування її майна. Після цього, ОСОБА_4 згідно попередньої домовленості передала виготовлений документ ОСОБА_2 та домовилась з останньою про те, що ОСОБА_2 заповнить графу «Прочитано мною в голос та власноруч підписано» та підробить підпис ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_2 маючи на руках заповіт в період із 19.06.2009 по 20.06.2009 у невстановленому місці та у не встановлений в ході досудового розслідування час, достовірно знаючи, що не вправі підписувати заповіт від заповідача - своєї матері ОСОБА_3 , повністю усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, власноручно заповнила в заповіті графу «Прочитано мною вголос, власноручно підписано» та підробила підпис своєї матері ОСОБА_3 . У подальшому ОСОБА_2 , отримавши заповіт від імені покійної ОСОБА_3 від 19 червня 2009 року за реєстраційним номером 23, яким вона заповідає земельну ділянку площею 4,9600 гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401 ОСОБА_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці втратила його за невстановлених обставин. Далі, ОСОБА_2 12.04.2017 звернулась до виконавчого комітету Ляшківської сільської ради, шляхом написання заяви, про видачу дублікату заповіт від імені покійної ОСОБА_3 від 19 червня 2009 року за реєстраційним номером 23. На підставі вказаної заяви секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району видано дублікат вищевказаного заповіту, в якому внесені неправдиві відомості про те, що ОСОБА_3 заповідає земельну ділянку площею 4,9600 гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401 ОСОБА_2 , який зареєстровано в реєстрі за №15 від 12.04.2017. Далі, ОСОБА_2 , у період часу з 12.04.2017 по 21.06.2017 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) з метою доведення до кінця свого злочинного умислу спрямованого на шахрайське заволодіння чужим майном (земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої кадастровий номер 1225683000:01:003:0401, шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надала до Царичанської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: вул. 14-ї Гв. Дивізії, 10 смт. Царичанка Дніпропетровська область, завідомо підроблений документ - дублікат заповіту від імені покійної ОСОБА_6 , за №15 від 12.04.2017 як один з документів, необхідних для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 . В результаті навмисних шахрайських дій ОСОБА_2 порушила право іншого спадкоємця на спадкування земельної ділянки, а саме: сина померлої ОСОБА_1 , ним самим 21.06.2017 незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом НМА 981933 та 21.06.2017 заволоділа земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401 ринковою вартістю 172 573, 00 грн., що більш ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2017 рік, внаслідок чого законним правам та інтересам потерпілого ОСОБА_1 завдано значної шкоди. Умисні дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому (а.с. 7).
Відповідно до заяви від 16.06.2023 року, позивач ОСОБА_1 подав державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_3 , у якій зазначив, що на день смерті матері залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 4,9600 гектарів, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ляшківської сільської ради Дніпровського району (Царичанського району) Дніпропетровської області ( а.с. 60).
16.06.2023 року постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини (а.с.63).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2024 року у справі №196/718/23 рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.156-161).
Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що причини, зазначені позивачем у позові, які пов`язані з порушенням кримінальної справи та її розглядом щодо заповіту матері, не є поважними, адже це не є об`єктивною, непереборною перешкодою для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач не є особою, який прийняв спадщину, а, відтак, і відсутні правові підстави для задоволення позову, адже позивач, достеменно будучи обізнаним про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, не подавши своєчасно заяву про прийняття спадщини без поважних причин, вважається таким, що не прийняв її.
Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2025 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2024 р., яка була досліджена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є у вільному доступі.? ? ?

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що позовні вимоги не обґрунтованими та недоведеними.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відтак вищевказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення права може відбуватися виключно у випадку наявності у особи такого права.
Лише порушення, невизнання або оспорення існуючого у особи суб`єктивного права є підставою для звернення до суду за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення наявного у неї права, яке було порушено, або припинення дій, які порушують це право.
Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 року у справі №910/5958/20, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 ).
Враховуючи, що підставою для поновлення в судовому порядку порушеного права особи є насамперед наявність у неї такого права, то відсутність відповідного права у цієї особи унеможливлює і його порушення, тобто свідчить про відсутність порушення прав (інтересів) даної особи, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановлені законом строки та порядку не прийняв, у зв`язку з чим не набув прав на спадкове майно після смерті останньої, зокрема, на земельну ділянку площею 4,9600 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225683000:01:003:0401. 

Враховуючи, що позивач не набув прав на майно, щодо якого відповідачкою було вчинено кримінальне правопорушення, та позбавлений прав на здобуття цього майна через самостійне невчинення ним дій відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про відсутність порушення його прав в результаті дій відповідачки, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.
Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 15 січня 2026 року.

Судді: