ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/4607/24 пров. № А/857/7387/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
суддя у І інстанції Шумей М.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 27 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – ГУ ПФУ в м. Києві) №092850023393 від 23.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно із заявою про призначення пенсії від 16.02.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 25.01.2024 – наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком №2 періодів з 16.07.1993 по 29.12.1998, з 20.05.1999 по 31.01.2001 тривалістю 7 років 1 місяць 1 день та з 01.05.2005 по 07.12.2013 тривалістю 8 років 2 місяці 6 днів.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 у справі № 300/4607/24 позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві №092850023393 від 23.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно із поданою заявою про призначення пенсії від 16.02.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 25.01.2024 – наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком №2 періодів з 16.07.1993 по 29.12.1998, з 20.05.1999 по 31.01.2001 тривалістю 7 років 1 місяць 1 день та з 01.05.2005 по 07.12.2013 тривалістю 8 років 2 місяці 6 днів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що станом на 25.01.2024 (на дату, з якої слід призначити пенсію) позивачка досягнула встановленого пунктом “б” статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійного віку – 50 років, має необхідний документально підтверджений пільговий стаж роботи за Списком №2 тривалістю понад 19 років 10 місяців (необхідний для жінок 50-річного віку – 10 років) та загальний стаж роботи тривалістю понад 32 роки 8 місяців (необхідний: згідно пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” – 20 років). Тому у неї є всі законні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Враховуючи протиправність рішення ГУ ПФУ в м. Києві щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 16.07.1993 по 29.12.1998, з 20.05.1999 по 31.01.2001 та з 01.05.2005 по 20.05.2019 по 07.12.2013 року за Списком №2, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати зазначені періоди до страхового стажу позивачки та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 25.01.2024 – наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до стажу роботи за Списком №2 періодів з 16.07.1993 по 29.12.1998, з 20.05.1999 по 31.01.2001 тривалістю 7 років 1 місяць 1 день та з 01.05.2005 по 07.12.2013 тривалістю 8 років 2 місяці 6 днів.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а рішення суду ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах справи. При цьому зазначає, що обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення позивачкою 55 років. Оскільки позивачка не досягла 55 років, то права на призначення такої пенсії немає.
Окрім того звертає увагу, що страховий стаж позивачки становить 32 роки 8 місяців 10 днів. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 16.07.1993 по 29.12.1998, з 20.05.1999 по 31.01.2001 та з 01.05.2005 по 07.12.2013 згідно з довідкою від 14.02.2024 № 19, оскільки відсутні документи про делегування права підпису заступнику генерального директора та згідно з довідкою від 18.01.2024 № 12 – відсутній підпис начальника відділу кадрів.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.07.1993 по 31.01.2001 (7 років 5 місяців 19 днів: 7 років 6 місяців 16 днів мінус 25 днів безоплатних відпусток понад 30 днів у рік) працювала контролером (з відбором проб) дільниці аналітичного контролю відгрузки готової продукції, лаборантом хіманалізу (з відбором проб), лаборантом хімічного аналізу в лабораторії технічного контролю з обслуговування цеху піролізу, компримування і розділу пірогазу і цеху по виробництву вуглеводнів Олефінового заводу, заводу “Поліолефін” АТ “Оріана”, з 01.02.2001 по 30.04.2005 (4 роки 3 місяці) працювала лаборантом хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і розділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів 4 розряду лабораторії технічного контролю з виробництва “Поліолефін”, лаборантом хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів 4 розряду лабораторії з обслуговування виробництва “Поліолефін” служби якості та аналітичного контролю ЗАТ “Лукор”, з 01.05.2005 по 07.12.2013 (8 років 2 місяці 6 днів: 8 років 7 місяців 6 днів мінус 5 місяців проб-к) – лаборант хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів, інженер-лаборант (з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу, цеху з виробництва вуглеводнів) ТОВ “Карпатнафтохім”, що підтверджується записами в її трудовій книжці та низкою інших документів про шкідливі умови праці.
Після досягнення 50-річного віку, 31.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Калуського сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії та повним пакетом документів, які підтверджували її загальний та пільговий стаж роботи.
Однак, у призначенні пенсії їй було відмовлено рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №092850023393 від 06.02.2024 у зв`язку недосягненням, на переконання пенсійного органу, пенсійного віку 55 років.
Окрім цього, у рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області №092850023393 від 06.02.2024 значилось, що страховий стаж заявниці становить 28 років 8 місяців 12 днів, пільговий стаж за Списком №2 – 14 років 10 місяців 17 днів.
За наданими документами до страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1989 по 28.06.1993 згідно з архівною довідкою від 17.01.2024 №6, оскільки були відсутні документи, які пов`язують прізвища ОСОБА_2 .
Отримавши таку відмову, позивачка звернулася в органи РАЦС за отриманням документів про підтвердження зміни прізвища з “ ОСОБА_3 ” на “ ОСОБА_4 ”.
15.02.2024 позивачкою отримано витяг з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища “ ОСОБА_3 ” та прізвища після реєстрації шлюбу “ ОСОБА_4 ”.
Отримавши витяг з ДРАЦС, 16.02.2024 позивачка повторно звернулася до Калуського сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії.
Проте, у призначенні пенсії їй було відмовлено рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №092850023393 від 23.02.2024 у зв`язку недосягненням пенсійного віку 55 років. Окрім цього, у вказаному рішенні значино, що страховий стаж заявниці становить 32 років 8 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком №2 – відсутній. До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно з довідкою від 14.02.2024 №19, оскільки відсутні документи про делегування права підпису заступнику генерального директора та згідно з довідкою від 18.01.2024 №12, оскільки відсутній підпис начальника відділу кадрів.
Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок №637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як слідує з матеріалів справи, позивачка у спірні періоди працювала:
- з 16.07.1993 по 31.01.2001 – контролером (з відбором проб) дільниці аналітичного контролю відгрузки готової продукції, лаборантом хіманалізу (з відбором проб), лаборантом хімічного аналізу в лабораторії технічного контролю з обслуговування цеху піролізу, компримування і розділу пірогазу і цеху по виробництву вуглеводнів Олефінового заводу, заводу “Поліолефін” АТ “Оріана”;
- з 01.05.2005 по 30.04.2005 – лаборантом хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і розділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів 4 розряду лабораторії технічного контролю з виробництва “Поліолефін”, лаборантом хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів 4 розряду лабораторії з обслуговування виробництва “Поліолефін” служби якості та аналітичного контролю ЗАТ “Лукор”; 
- з 01.05.2005 по 07.12.2013 – лаборантом хімічного аналізу (з відбором проб) з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу і цеху з виробництва вуглеводнів, інженер-лаборант (з обслуговування цеху піролізу, компримування і поділу пірогазу, цеху з виробництва вуглеводнів) ТОВ “Карпатнафтохім”.
Порядок ведення трудових книжок працівників регламентовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі – Інструкція № 58).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
При цьому, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. 
Оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки чи іншої трудової документації, тому відповідно і працівник не може нести негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки чи неточностей трудової документації.
При зверненні позивачки до органів Пенсійного фонду України нею подано трудову книжку НОМЕР_1 , у якій міститься записи щодо періодів роботи позивачки з 16.07.1993 по 31.01.2001, з 01.05.2005 по 30.04.2005 та з 01.05.2005 по 07.12.2013 року.
Як слідує із записів трудової книжки позивачки, усі вони виконані належним чином, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.
Окрім того, на підтвердження свого трудового стажу позивачкою надано такі підтверджуючі документи:
- наказ Концерну “Хлорвініл” Олефінового заводу від 30.12.1993 №219;
- додаток до вищезазначеного наказу, в якому зазначено перелік професій і посад працівників олефінового заводу, яким підтверджено право на пільги і компенсації, які передбачені Законом України “Про пенсійне забезпечення”;
- наказ ВАТ “Оріана” заводу “Поліолефін” від 20.05.1999;
- додаток до вищезазначеного наказу, в якому зазначено перелік професій і посад працівників заводу “Поліолефін” яким підтверджено право на пільги і компенсації, які передбачені Законом України “Про пенсійне забезпечення”;
- довідка АТ “Оріана” від 18.01.2024 №61;
- наказ ВАТ “Оріана” від 01.08.1997 № 70-К/5;
- довідка АТ “Оріана” від 18.01.2024 №62;
- архівна довідка Архівного відділу Калуської міської ради від 31.01.2024 № 01.7-01/98;
- архівна довідка Архівного відділу Калуської міської ради від 31.01.2024 № 01.7-01/100;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 6 від 07.02.2001;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 166 від 24.04.2003;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 554 від 09.12.2003 з додатком, в якому зазначається перелік професій і посад працівників виробництва “Поліолефін”, яким підтверджено право на пільги і компенсації, які передбачені Законом України “Про пенсійне забезпечення”;
- висновок №1197 Державної експертизи умов праці Івано-Франківської обласної державної адміністрації Головного управління праці та соціального захисту населення від 28.01.2004;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 682 від 30.12.2005 з додатком, в якому зазначається перелік професій і посад працівників служби якості та аналітичного контролю, яким підтверджено право на пільги і компенсації;
- довідка ТзОВ “КАРПАТНАФТОХІМ” про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 550-кп від 30.12.2005 з додатком, в якому зазначається перелік професій і посад працівників служби якості та аналітичного контролю, яким підтверджено право на пільги і компенсації;
- Висновок №2308 Державної експертизи умов праці Івано-Франківської обласної державної адміністрації Головного управління праці та соціального захисту населення від 27.02.2006;
- наказ ЗАТ “ЛУКОР” № 635-кп від 08.12.2008 з додатком, в якому зазначається перелік професій і посад працівників лабораторії з обслуговування виробництва “Хлорвініл” та “Поліолефін” відділу технічного контролю, яким підтверджено право на пільги і компенсації;
- висновок №4492 Державної експертизи умов праці Івано-Франківської обласної державної адміністрації Головного управління праці та соціального захисту населення від 28.01.2009;
- витяг з розпорядження ТОВ “КАРПАТНАФТОХІМ” № 308-п від 16.04.2009;
- витяг з розпорядження ТОВ “КАРПАТНАФТОХІМ” № 747-п від 29.09.2009;
- витяг з розпорядження ТОВ “КАРПАТНАФТОХІМ” № 968-п від 28.12.2009.
При цьому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування спірних періодів до пільгового стажу роботи позивачки, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Щодо наявності права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 при досягненні позивачкою 55 років апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції Закону від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі – Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".
Так, пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
У той же час, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII".
Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
Таким чином, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом "б" частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
Окрім того, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом "б" частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
Як слідує з матеріалів справи, страховий стаж позивачки становить понад 32 роки 8 місяців, пільговий стаж роботи за Списком №2 – понад 15 років. 
При цьому, однією із причин відмови позивачці у призначенні пенсії, відповідач покликається на відсутність пенсійного віку, підтвердженого в установленому законом порядку.
Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що у разі, коли дві одночасно діючі правові норми містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт "б" частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Таким чином, оскільки на момент звернення до ГУ ПФУ щодо призначення пенсії, ОСОБА_1 досягла 50-річного віку, мала страховий стаж роботи понад 32 роки 8 місяців, пільговий стаж роботи за Списком №2 – понад 15 років, апеляційний суд приходить до переконання, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в м. Києві №092850023393 від 23.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 є протиправним, і як наслідок підставно скасовано судом першої інстанції.
Проте, зважаючи на висновок Верховного суду у постанові від 08.02.2024 при розгляді справи № 500/1216/23, апеляційний суд зауважує, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії відповідно до відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що приймав рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії.
Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак помилився в частині визначення територіального органу Пенсійного фонду, який зобов`язаний призначити пенсію позивачці, а тому таке рішення в цій частині слід змінити.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі № 300/4607/24 змінити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” статті 13 Закону “Про пенсійне забезпечення” з 25 січня 2024 року, зарахувавши до стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 16 липня 1993 року по 29 грудня 1998 року, з 20 травня 1999 року по 31 січня 2001 року та з 01 травня 2005 року по 07 грудня 2013 року.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар