ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 760/1523/23
провадження № 51-1031 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100090001973, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Закутенці Богуславського району Київської області та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Київського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено свій, яким ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту, а також збуті особливо небезпечної психотропної речовини (PVP), в особливо великих розмірах, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, детально викладених у вироку.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що при новому розгляді необхідно пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. На думку захисника, при призначенні покарання апеляційним судом належним чином не було враховано дані про особу винуватого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, повне визнання винуватості у вчиненому, що підтверджується розглядом кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що вчинення злочину фактично не призвело до настання реальних негативних наслідків, оскільки психотропні речовини були вилучені працівниками правоохоронного органу. Також ОСОБА_7 надавав матеріальну допомогу Збройним Силам України.
Під час касаційного розгляду захисник підтримав подану касаційну скаргу і просив її задовольнити з підстав зазначених в ній. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважала, що вирок апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 307 КК України в касаційній скарзі захисника не оспорюються. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 через суворість та необхідність призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Так, ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.  
З наведеного слідує, що у кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу засудженого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, тому розгляд кримінального провадження відбувся за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та надання матеріальної допомги Збройним Силам України обставинами, що пом`якшують покарання, а також відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення. Апеляційний суд у вироку підтвердив наявність цих обставин, що пом`якшують покарання, проте скасовуючи вирок в частині призначеного покарання вказав, що вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Обтяжуючих покарання обставин судами обох інстанцій не встановлено.
Попри це, захисник вважає, що встановлені судами пом`якшуючі обставини свідчать саме про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо наявності у цьому кримінальному провадженні підстав для застосування положень статті 69 КК України. 
Так, касаційний суд неодноразово у своїх рішенняхзазначав, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, Суд виходить з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину. 
Положення ст. 69 КК України передбачають, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, обставини чи сукупність обставин, які відповідно до ст. 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.
Виходячи з наведеного, щире каяття у сукупності з активним сприянням у розкритті злочину та матеріальної допомогою Збройним Силам України, про які йдеться у касаційній скарзі, не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого засудженому злочину та дозволяють застосувати положення ст. 69 КК України
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині необґрунтованого застосування положень ст. 69 КК України, дотримався наведених вимог матеріального права.
Попри це, колегія суддів вважає, що неврахування судами вимог статті 691 КК України призвело до неправильного визначення розміру покарання у виді позбавлення волі.
Підставами для застосування положень ст. 691 КК України є: а) наявність обставин, що пом`якшують покарання, які передбачені у пунктах 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, не менше як по одній із кожного пункту; б) відсутність обставин, які обтяжують покарання; в) визнання обвинуваченим своєї вини.
Укримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не встановлено даних про заподіяння його діями будь-яких матеріальних збитків, а тому відповідно до правозастосовної практики суду касаційної інстанції відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання. 
Санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому відповідно до приписів ст. 691 КК України покарання призначене засудженому не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, тобто 8 років позбавлення волі. Зазначених вимог закону судом апеляційної інстанцій належним чином не враховано.
Істотних порушень вимог кримінального закону, які були б підставою для скасування вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а розмір призначеного ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі підлягає зменшенню відповідно до положень ст. 691 КК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити. На підставі ст. 691 КК України зменшити розмір призначеного йому основного покарання за ч. 3 ст. 307 ККУкраїни до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. 
У решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                               ОСОБА_3