МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 грудня 2025 р.  	№ 400/8731/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за період 12.06.2023 по 28.08.2024 сум індексації грошового забезпечення, а також сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2023 – 2024 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 – 2024 роки, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених (недоплачених) грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань компенсації за весь час затримки їх виплати (недоплати) по день фактичної доплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 12.06.2023 по 28.08.2024 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідачем йому виплачувалася грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових потреб у розмірі місячного грошового забезпечення. Зазначає про те, що до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено розміри вказаної виплати відповідач не включив суми додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року та індексації, які позивач отримував щомісячно. Представник позивача у позовній заяві також вказує на те, що додаткова винагорода, передбачена п. 1 Постанови КМУ №168 є видом грошового забезпечення та є невід`ємною складовою місячного грошового забезпечення, а тому має бути включена в розрахунок при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги на оздоровлення. Вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся через представника до суду, за захистом порушених, на його думку прав, та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Разом з позовною заявою позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване посиланням на те, що про суми, нараховані при звільненні 28.08.2024, позивач дізнався лише 14.05.2025 при отриманні відповіді на адвокатський запит свого представника.
Ухвалою від 19.08.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі, визначив, що розгляд справи буде відбуватись у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив строки для подання сторонами заяв по суті. Суд зазначив, що питання стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду з позовною заявою буде вирішено судом після оцінки обставин (фактів), якими обґрунтована заява позивача про дотримання строку звернення до суду в сукупності з доказами, наданими відповідачем та після з`ясування позиції останнього з даного питання. При цьому, суд витребував у відповідача копії грошового атестату ОСОБА_1 та відомості про його вручення при виключенні позивача зі списків особового складу; копії наказів про включення та виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , відомості про дату повідомлення позивача про суми, нараховані при звільненні.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого останній вказав на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, він зазначив, що згідно з п. 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р., визначено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Відповідач зауважує, що позивач надав до суду картку особового рахунку військовослужбовця в якій зазначено, що позивач отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у липні 2023 року та лютому 2024 року. Тобто відповідачем в повному обсязі нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023-2024 роки. Відповідач стверджує, що позивачем не встановлено факту втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати та чітко не викладено у матеріалах позову. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
Справу розглянуто в письмовому провадженні.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне..
ОСОБА_1 у період з 12.06.2023 по 28.08.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не є спірним між сторонами, а також підтверджується витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2023 №170, від 28.08.2024 № 270.
З листа відповідача № 693/27651 у відповідь на запит представника позивача, суд встановив, що відповідачем суми додаткової винагороди не включено до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Позивач стверджує, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань відповідачем не включено і поточну індексацію, яку позивач отримував в спірний період. Відповідач це твердження не спростовував.
Вважаючи свої права порушеними діями відповідача при розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Отже, предметом спору у цій справі є оцінка наявності чи відсутності підстав для обчислення грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за період 2022 та 2023 року з урахуванням суми додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року та індексації.
При цьому, суд вважає за необхідне перед вирішенням спору по суті повернутись до з`ясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду. Як вже зазначено вище, суд, відкриваючи провадження у справі, відклав вирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, надавши можливість відповідачу висловити свої міркування з цього приводу і надати докази щодо того, що з сумами, нарахованими при звільненні, позивач був ознайомлений своєчасно. Також, суд витребував у відповідача відомості щодо дати видачі/вручення грошового атестата. Таких доказів відповідач до суду не надав, вимоги ухвали не виконав. Відтак, відповідачем не доведено своєчасне ознайомлення позивача з сумами, нарахованими при звільненні. За таких обставин суд доходить висновку, що строк звернення до суду позивачем дотримано. 
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Що стосується дій відповідача щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2023-2024 роки, суд вказує на наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII). 
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. № 745/32197 (в ред., чинній на час звільнення позивача з військової служби) (далі - Порядок №260).
Порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення передбачено розділом ХХІII Порядку №260.
П.1 та 2 розділу ХХIIІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
П.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
З огляду на зміст п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. Таке тлумачення вказаної норми підтверджується й подальшим підходом Держави до вказаної виплати.
Суд зауважує, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168, має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), тому відсутні правові підстави для її включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна обраховуватися грошова допомога на оздоровлення.
Варто звернути увагу на те, що Верховний Суд вже висловив правову позицію щодо питання включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби та грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Так, відповідаючи на зазначене питання Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 наголосив, що приписи ч.ч.1,14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення та допомоги у разі звільнення зі служби.
Положення 4 ст.9 Закону №2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Такими нормативно-правовими актами є Постанова №704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, окрім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок №260.
Таким чином, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс саме до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
За правилами п.6 розділу ХХІІІ Порядку №260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Аналогічне виключення стосовно винагород також міститься в п.5 розділу ХХХІІ Порядку №260, яким визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, та п.7 розділу XXIV Порядку №260, яким регламентовано умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
У підсумку, Верховний Суд констатував, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію відносно визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку №260 унормували приписи Закону №2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 08.08.2024 у справі №240/26703/23. Такі висновки в подальшому послідовно підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23.09.2024 у справі №240/33138/23, від 28.10.2024 у справі №240/23483/23, від 07.11.2024 у справах №240/1597/24 та №240/28177/23, від 20.12.2024 у справі №240/21650/23 та від 16.01.2025 у справі №240/31239/23.
За такого правового регулювання, суд дійшов висновку, що обчислюючи розмір допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб без додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відповідач діяв правомірно.
Тотожна правова позиція щодо відсутності підстав для включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислена, зокрема, і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, була вже викладена у постановах Верховного Суду від 28.11.2024 у справі №240/26235/23, від 19.02.2025 у справі №240/32053/23 та від 10.04.2025 у справі №240/2078/24.
Що стосується дій відповідача щодо не включення індексації грошового забезпечення, при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2023-2024 роки, суд вказує на наступне.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон № 1282-XII).
Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 6 Закону №1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно зі пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
За змістом абзацу п`ятого пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Пунктом 6 Порядку №1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З наведених вище мотивів, індексація входить до складу грошового забезпечення, з якого нараховується й допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб.
Разом з тим, за приписами пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 № 2710-IX на 2023 рік зупинено дію, серед іншого, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Таким чином, у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі і військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 № 2710-IX.
Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX визначено: «Установити, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року».
Тобто, базовим місяцем для індексації доходів законодавцем визначено січень 2024 року.
Вказаний пункт Закону є чинним та неконституційним не визнавався.
Індексація грошових доходів проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103%.
За інформацією Держстату України, розміщеною на офіційному вебсайті установи, індекс споживчих цін наростаючим підсумком з січня по червень 2024 року перевищив 103% (103,8% - за посадами працівників, у яких посадові оклади підвищені з 1 січня 2024 року ((100,0% (місць підвищення приймається 100,4%х100,3%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%) і 104,3% - за посадами, працівників і військовослужбовців, у яких не відбулось підвищення посадових окладів, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» обчислення індексу споживчих цін провадиться з 1 січня 2024 року (100,4%х100,3%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%) індексація нараховується в серпні.
Отже індексації в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) підлягають грошові доходи (заробітна плата, грошове забезпечення) починаючи з серпня 2024 року.
Відтак, відповідач не мав підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 2023 року, а також з січня по липень 2024 року.
Водночас, відповідно до картки особового рахунку позивача, складеної відповідачем, нарахування і виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснена в липні 2023 року, в лютому 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення – в листопаді 2023 року, березні 2024 року.
Тобто, нарахування і виплати цих додаткових видів грошового забезпечення відбувались в період, коли виплата індексації не здійснювалась, що також підтверджується карткою особового рахунку.
Отже, суми індексації, яка правомірно не була нарахована і виплачена, не могли бути ураховані при розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення в 2023, 2024 роках.
Відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Суд зауважує, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є похідними від вимог щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань. Отже, в зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, похідна вимога також залишається без задоволення.
З наведених вище правових підстав суд відмовляє у задоволенні позову повністю.
Керуючись ст.ст. 5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко