Справа № 524/1181/24
Провадження № 2/524/90/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., позивача –  ОСОБА_1 , представника позивача – ОСОБА_2 , розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом   ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 а про вселення ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 , ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у шлюбі сторони набули право власності на будинок  АДРЕСА_1 . На час подання позову відповідач змінив замки у будинку, не надає ключі і можливості проживати у спільному будинку. 
В судовому засіданні позивач вказала, що на даний час вона має ключі від будинку, але відповідач робить життя нестерпним: вимикає світло, газ, виганяє її через що вона не має можливості проживати у будинку із своєю хворою собакою. Через поведінку відповідача вона вимушена проживати в орендованій квартирі.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач відзив не надіслав.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
23 жовтня 2024 року – зупинено провадження по справі.
05 червня 2025 року – відновлено провадження по справі. Закрито підготовче провадження, задоволено клопотання про виклик свідків.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
08.05.2024 Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення по справі  ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 а про поділ майна подружжя, яким у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за  ОСОБА_1  право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за  ОСОБА_3 ем право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
НОРМИ ПРАВА
У статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В частині першій статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
ОЦІНКА СУДУ
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2023 року по справі № 204/3119/20(провадження № 61-11606св22).
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року по справі № 317/725/16-ц(провадження № 61-3766св18)
Суд враховує те, що факт належності позивачу на праві власності частини житлового будинку  АДРЕСА_1 підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.05.2024.
На підтвердження другої обставини судом були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. В судовому засіданні свідки вказали, що  ОСОБА_3 в 2024 році після сварки вигнав позивача із житла та змінив замки у зв`язку із чим, позивач була вимушена проживати спочатку у батьків, а в подальшому в орендованій квартирі. В подальшому ОСОБА_3 надав ключі від будинку, однак створив для позивача нестерпні умови проживання
Оцінюючи вказані докази в сукупності із поясненнями позивача, суд відзначає, що перешкоди щодо користування житлом в частині допуску до поміщення були створені в січні 2024 року, але на час розгляду справи судом такі перешкоди відповідачем усунуті та позивач має доступ до приміщення.
Тобто, суд вважає, що в даному випадку вселення позивача є неефективним способом захисту і не призведе до поновлення її прав, оскільки перешкоди, які створює відповідач за поясненнями свідків і позивача, не пов`язані із позбавленням позивача доступу до житла. 
Разом із тим, вимог про усунення перешкод у вільному користуванні житлом позивач не заявила.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 916/1415/19(Провадження № 12-80гс20): «Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.»
Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та з огляду на обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 – 265, 280 - 284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 а про вселення.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.  Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 15.01.2026
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ