Справа №491/1008/25
Провадження № 2/491/256/26
РІШЕННЯ
іменем України
09 лютого 2026 року м. Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Желяскова О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м.Ананьїв Подільського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2025 року представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 25 березня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1370-3318. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяло на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 4 800,00 гривень зі строком користування кредитом 30 календарних днів за промо-ставкою 1,75%, за зниженою процентною ставкою 2,50% в день, стандартною процентною ставкою 2,50% в день, строк кредитування становить 300 календарних днів - 18 січня 2025 року.
Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань шляхом прийняття виконання зобов`язань, отримала кредитні кошти, проте не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин. Оскільки ОСОБА_1 неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 19 вересня 2025 року становить 49 233,98 гривень, з яких: 7 084,18 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 42 149,80 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Але кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачівТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 13 971,98 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 262,00 гривень.
Посилаючись на викладене, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії від 25 березня 2024 року № 1370-3318 у розмірі 35 262,00 гривень, з яких: 7 084,18 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 28 177,82 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. А також стягнути судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 2 422,40 гривень.
Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.66).
Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачці копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення та надав суду докази їх надсилання (а.с.60).
Відповідачці ОСОБА_1 , за зареєстрованим місцем її проживання, було надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.68). Документи відповідачка отримала 19 листопада 2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69). 
В установлений судом строк відповідачкою не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідачка із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася та будь-яких інших заяв, клопотань не надавала. Отже, відповідачка своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористалася.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, судове засідання для її розгляду у відповідності до норм ЦПК України не проводиться.
Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України (тут і далі - у редакції, на час укладення договору кредиту) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Положеннями статті 3 Закону № 675-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту) передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статтей 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).
Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1370-3318 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) «С3139», на підставі якого відповідачкою був отриманий кредит шляхом безготівкового переказу грошових коштів у розмірі 4 800,00 гривень зі строком користування кредитом 30 календарних днів за промо-ставкою 1,75%, за зниженою процентною ставкою 2,50% в день, стандартною процентною ставкою 2,50% в день, строк кредитування становить 300 календарних днів - 18 січня 2025 року.
Відповідно до пункту 12.1 вказаного договору, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей догові, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Позивачем на підтвердження своїх вимог також було надано копії: Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с.18-25), паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою електронним підписом (а.с.25 зворотний-27), та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.27 зворотний-28).
Згідно із пунктом 4.3 договору про відкриття кредитної лінії № 1370-3318, кредитодавець протягом строку дії цього договору в односторонньому порядку має право проінформувати позичальника про наявність у нього можливості збільшити розмір кредиту шляхом розміщення пропозиції в особистому кабінеті, а згідно із пунктом 4.5 договору у випадку натискання позичальником кнопки в особистому кабінеті, в ІТС кредитодавця здійснюється формування тексту додаткової угоди на підставі якої позичальник отримує додаткові гроші у кредит (а.с.10).
Додатковою угодою від 26 березня 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1370-3318 від 25 березня 2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 400,00 гривень (а.с.35 зворотний-36).
26 березня 2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надіслало відповідачці повідомлення про те, що відповідно до додаткової угоди сума неповерненого кредиту за договором складає 7 200,00 гривень, оскільки 26 березня 2024 року було надано додаткові гроші в сумі 2 400,00 гривень (а.с.35).
Додатковою угодою від 06 квітня 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1370-3318 від 25 березня 2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 200,00 гривень (а.с.32 зворотний-33).
06 квітня 2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надіслало відповідачці повідомлення про те, що відповідно до додаткової угоди сума неповерненого кредиту за договором складає 7 132,00 гривень, оскільки 06 квітня 2024 року було надано додаткові гроші в сумі 2 200,00 гривень (а.с.32).
Отримання відповідачкою кредитних коштів з урахуванням додаткових угод в розмірі 9 400,00 гривень підтверджено довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту в розмірі 4 800,00 гривень за договором від 25 березня 2024 року № 1370-3318 за допомогою платіжної системи LiqPay, платіж від 25 березня 2024 року №2441681298, на платіжну карту НОМЕР_1 ; суми добору по кредиту в розмірі 2 400,00 гривень за допомогою платіжної системи LiqPay, платіж від 26 березня 2024 року №2442065993, на платіжну карту НОМЕР_1 ; суми добору по кредиту в розмірі 2 200,00 гривень за допомогою платіжної системи LiqPay, платіж від 06 квітня 2024 року №2446422403, на платіжну карту НОМЕР_1 (а.с.38).
На підтвердження виконання обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 9 400,00 гривень відповідачці позивачем також надано квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яких вбачається, що видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay (а.с.29, 30, 31). 
Отримання вказаних коштів відповідачкою не заперечується.
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Договір про відкриття кредитної лінії від 25 березня 2024 року № 1370-3318 з додатковими умовами укладений між позивачем та ОСОБА_1 в електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договорів як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтями 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості. 
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Позивач на підтвердження наявної суми заборгованості ОСОБА_1 надав розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 19 вересня 2025 року щодо видачі кредиту від 25 березня 2024 року № 1370-3318, на який посилався як на обґрунтований розрахунок боргу. Зазначений розрахунок містить таблиці надходження коштів (а.с.39-45).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 19 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 49 233,98 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 7 084,18 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 42 149,80 гривень.
ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатила 11 738,00 гривень, а саме: 05 квітня 2024 року - 3 738,00 гривень, 26 квітня 2024 року - 1 700,00 гривень, 23 травня 2024 року - 1 000,00 гривень, 24 травня 2024 року - 4 100,00 гривень, 25 травня 2024 року - 1 200,00 гривень.
З вказаного розрахунку вбачається, що з 25 березня 2024 року по 23 квітня 2024 року заборгованість по відсоткам розраховувалася виходячи з процентної ставки 1,75% (промо-ставка), а з 24 квітня 2024 року по 18 січня 2025 року, виходячи з процентної ставки 2,50%. Проценти за кредитом нараховувались у межах погодженого сторонами строку кредитування - 300 календарних днів.
Відповідно до пункту 4.12 договору про відкриття кредитної лінії № 1370-3318 сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (до 18 січня 2025 року). Строк дії договору є рівним строку кредитування. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту на підставі додаткової угоди не змінює строк кредитування (а.с.11).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Проте суд не погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками за договором про відкриття кредитної лінії № 1370-3318, оскільки не в повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державногорегулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон № 3498-ІХ) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 доповнено частиною п`ятою наступного змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.».
Також Законом № 3498-ІХ розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 наступного змісту «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.».
З урахуванням наведеного, з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, а в період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,5%. Відповідно, з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що договір між позивачем та відповідачкою укладено 25 березня 2024 року сроком на 300 днів - до 18 січня 2025 року, то в даному випадку підлягав застосуванню пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, максимальний розмір денної процентної ставки в період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року не міг перевищувати 1,5%, а з 21 серпня 2024 року - 1%. 
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем денна процентна ставка розрахована відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де: ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (пункт 4.18 договору). Тому, в період з 21 серпня 2024 року, у відповідності до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Відтак, умова договору про відкриття кредитної лінії від 25 березня 2024 року № 1370-3318 про стягнення денної відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % суперечить зазначеним вище нормам закону, тому розмір відсотків підлягає перерахуванню, а саме: за період з 24 квітня 2024 року до 24 травня 2024 року на суму основного боргу 7 132,00 гривень (32 календарних дня за розміром денних відсотків 1,5), що становить 31 х 106,98 гривень = 3 423,36 гривень; за період з 25 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року на суму основного боргу 7 084,18 гривень (88 календарних днів за розміром денних відсотків 1,5), що становить 88 х 106,26 гривень = 9 350,88 гривень; за період з 21 серпня 2024 року по 18 січня 2025 року (151 календарний день за розміром денних відсотків 1), що становить 151 х 70,84 гривень = 10 696,84 гривень.
Тому судом встановлено підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за договором про відкриття кредитної лінії від 25 березня 2024 року № 1370-3318 з урахуванням внесених відповідачкою коштів на погашення зобов`язань у розмірі 11 738,00 гривень, у розмірі 15 324,85 гривень (84,00 + 1 386,00 + 2 121,77 + 3 423,36 + 9 350,88 + 10 696,84 = 27 062,85) - 11 738,00).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у розмірі 22 409,03 гривень, з яких: 7 084,18 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 15 324,85 гривень - заборгованість за відсотками.
В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено на 63,55% (22 409,03 гривень / 35 262,00 гривень х 100%), на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 539,43 гривень (2 422,40 гривень х 63,55%).
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 264, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38548598; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, заборгованість за договором про відкриття кредитної лініївід 25 березня 2024 року № 1370-3318 в розмірі 22 409 (двадцять дві тисячі чотириста дев`ять) гривні 03 коп., яка складається з суми простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 084,18 гривень, суми простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 15 324,85 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38548598; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 539 (одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 43 коп.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до підпункту 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Відомості про сторін та інших учасників справи на виконання пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
позивач:	ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38548598; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407 	
відповідачка:	ОСОБА_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 	

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
У відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є 09 лютого 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Суддя          О.О. Желясков

Рішення суду набрало законної сили «______» __________________20_____ року.
Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/1008/25 Ананьївського районного суду Одеської області.