ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року	справа № 380/14323/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Житомирській області), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії №133950017762 від 12.06.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період трудової діяльності у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.04.2023 до 31.05.2025 та зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №2 період трудової діяльності у відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 30.11.2023 до 11.04.2025 та призначити ОСОБА_1 з 04.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 04.06.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». За результатами розгляду заяви, відповідач прийняв рішення про відмову. Підставою для прийняття такого рішення слугувало недосягнення позивачкою пенсійного віку. Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.04.2023 до 31.05.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків та до пільгового стажу - - період роботи з 30.11.2023 до 11.04.2025 згідно довідки № 63 від 11.04.2025, оскільки до наказу про атестацію № 409 від 30.11.2018 не долучений перелік робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням, а також згідно відомостей Державного реєстру застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків. Вважає, що акт індивідуальної дії прийнято відповідачем без урахування рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, тому є протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
07.08.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову. Констатує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №133950017762 від 12.06.2025 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку на дату звернення. Крім того зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах визначав саме Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України №2148-VІІІ від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з 11.10.2017, а тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», яке виникло у період до 11.10.2017. Вважає безпідставним покликання позивачки на рішення Конституційного Суду України № 1- р/2020 від 23.01.2020, так як норми п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на час розгляду заяви позивачки є чинними (не визнані неконституційними та не скасовані). З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 (прізвище до одруження ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою, виданою Вищим професійним училищем №11 м. Червонограда від 21.05.2025 №111, ОСОБА_3 навчалася у ПТУ №67 м. Червонограда Львівської області з 01.09.1987 (наказ №33 від 01.09.1987) по 28.06.1990 (наказ №26-к від 20.06.1990) за професією «Слюсар механоскладальних робіт».
Відповідно до довідки від 09.05.2025 № 112, виданої Публічним акціонерним товариством «Зміна», ОСОБА_3 працювала на заводі «Зміна» з 26.07.1990 (наказ № 452 від 26.07.1990) до 15.08.1996 (наказ № 593 від 15.08.1996).
Довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 09.05.2025 № 111 Публічного акціонерного товариства «Зміна» підтверджено нарахування заробітної плати за період з липня 1990 року до червня 1993 року, яка враховується при обчисленні пенсії ОСОБА_3 .
Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , позивачка має такий трудовий стаж:
- з 01.09.1987 до 26.07.1990 навчалася в ПТУ-67 м. Червоноград; 
- 26.07.1990 прийнята на роботу слюсарем миханоскладальних робіт 3-го розряду в цех 03 на заводі «Зміна»;
- 15.08.1996 звільнена за власним бажанням;
- 24.09.1997 прийнята ученицею гірничої робітниці шахтної поверхні на Державного відкритого акціонерного товариства Шахта «Червоноградська» ВАТ Державна холдинова компанія «Львіввугілля»;
- 04.02.1998 переведена гірничою робітницею шахтної поверхні 3-го розряду на дільниці шахтного транспорту.
24.12.2002 ДВАТ "Шахта «Червоноградська» ДХК «Львіввугілля» реорганізовано на відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля», що підтверджується довідкою №79 від 17.03.2022.
За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11.04.2025 №63, виданої відокремленим підрозділом «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_1 працює повний робочий день на ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля».
За період з 04.02.1998 до 06.02.2003 (05 р. 00 міс. 03 дні) виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою: гірник зайнятий на виробничій ділянці, що передбачена Списком 2 розділу 1 позиція 2010100а-11709, згідно постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, код КП 9311. Підстава: Класифікатор професій ДК 003-2010.
За період з 07.02.2003 до 02.08.2016 (13 р. 06 міс. 24 дні) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою: гірник зайнятий на виробничій дільниці, що передбачена Списком 2 розділу 1 підрозділ 1 позиція 1.1.а-3б, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, код КП 9311. Підстава: Класифікатор професій ДК 003-2010.
За період з 03.08.2016 по даний час по 11.04.2025 (08 р. 08 міс.09 днів) виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою: гірник зайнятий на виробничій дільниці, що передбачена Списком 2 розділу 1 підрозділ 1, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016, код КП 9311. Підстава: Класифікатор професій ДК 003-2010.
Підстава для видачі: накази: №18-к від 04.02.1998, особові рахунки з лютого 1998 по даний час квітень 2025 року, карточка форми П-2.
Згідно наказів № 563 від 13.12.1996, № 616 від 31.12.1999, № 525 від 31.12.2003, № 1037 від 04.12.2008, № 845 від 03.12.2013, № 409 від 30.11.2018, № 296 від 30.11.2023 по ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» проведена атестація робочих місць за умовами праці і вказана посада дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до наказу № 563 від 31.12.1996 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник поверхні».
Згідно з наказом № 616 від 31.12.1999 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, у якому вказано професію – «гірничий робітник». 
За змістом наказу № 525 від 31.12.2003, на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірничий поверхневий».
Відповідно до наказу № 1037 від 04.12.2008 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник».
Згідно з наказом № 845 від 03.12.2013 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник». 
За змістом наказу № 409 від 30.11.2018 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. Відповідно до переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників ВП «Шахта» «Червоноградська» згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник, зайнятий на виробничій дільниці» (ДШТ, техкомплекс, ВТК).
Відповідно до наказу № 296 від 30.11.2023 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник, зайнятий на поверхні шахти».
04.06.2025 позивачка через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України подала заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів заяву розглянуло ГУ ПФУ в Житомирській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 12.06.2025 №133950017762 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
За змістом рішення: «Вік заявника 53 роки 07 місяців 27 днів.
Страховий стаж особи становить 36 років 05 місяців 28 днів.
Пільговий стаж роботи на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 становить 20 років 09 місяців 18 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу враховані всі періоди трудової діяльності. 
Згідно відомостей Державного реєстру застрахованих осіб до страхового стажу не врахований період роботи з 01.04.2023 по 31.05.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків. 
До пільгового стажу роботи на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 не врахований період роботи з 30.11.2023 по 11.04.2025 згідно довідки №63 від 11.04.2025, оскільки до наказу про атестацію №409 від 30.11.2018 відсутній перелік робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням та згідно відомостей Державного реєстру застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.
Особа матиме право на пенсійну виплату за наданими документами 08.10.2026.
Працює.
Враховуючи викладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення №133950017762 від 12 червня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах гр. ОСОБА_1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з недосягненням пенсійного віку на дату звернення».
Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка пред`явила цей позов до суду.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із застосуванням показника вікового цензу у 50 років.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-IV унормовано, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
03.10.2017 року Верховною Радою України прийнято Закон № 2148-VIII, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-1.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 01.04.2015, п. б ст. 13 Закону №1788-XII викладено у такій редакції: «працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Таким чином, Законом №213-VIII збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».
Згідно з п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, ст. 13, ч.2 ст.14, п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 передбачено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Тобто Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). 
Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.
Отже, з 23.01.2020 в Україні діють два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст.114 Закону №1058-IV.
Стосовно позивачки правила цих нормативно-правових актів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі Серков проти України (заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.
Суд акцентує на тому, що обрані відповідачем у спірному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь, у спірному випадку, позивачки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 за результатами дослідження аналогічних правовідносин зазначила таке:
«Закон №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема за списком №2, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин існувала колізія між нормами Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, з одного боку, та Закону №1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих нормативно-правових актів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий – у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. 
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV».
За змістом ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам розглянутої справи №360/3611/20.
Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20.
Оскільки ключовим для вирішення цієї справи є питання, норми якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду зразкової справи № 360/3611/20, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо застосування приписів ст. 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII під час призначення їй пенсії.
Зі змісту приписів ст. 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, вбачається, що необхідними умовами для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення пенсійного віку (50 років), наявність страхового (20 років) та пільгового (10 років) стажу.
Судовим розглядом установлено, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії вона досягла 53-річного віку, її страховий стаж становив понад 20 років, пільговий стаж за Списком №2 понад 10 років.
Оскільки у спірній ситуації позивачкою дотримано всі умови, визначені п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII (у редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII), вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Строк призначення пенсії унормований ст. 45 Закону №1058-IV.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У спірному випадку у позивачки право на призначення пенсії виникло з моменту звернення до пенсійного органу з відповідною заявою 04.06.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з пп. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оцінюючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що воно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та порушує право позивачки на отримання пенсії за віком на пільгових умовах. Тому таке рішення суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині – обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Оскільки суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення, яке є актом індивідуальної дії, а для прийняття рішення на користь позивачки виконано всі умови, визначені законом, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачці з 04.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Суд звертає увагу на те, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 в справі № 227/3208/16-а та підтриманий Верховним Судом в ухвалі від 21.10.2025 у справі №560/18178/24.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Цей підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Такий правовий висновок корелюється з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 у справі №380/12913/21.
Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку та дотримано усіх інших умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом правомірної поведінки пенсійного органу є саме призначення пенсії позивачці.
Стосовно позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності у Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.04.2023 до 31.05.2025, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч. 1 ст. 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 11 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно зі ст. 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище норм Закону № 1058-IV дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.
Аналогічні обов`язки Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» покладено на платників єдиного внеску страхувальників, зокрема підприємства, їх відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи, які використовують найману працю.
Періоди роботи, за які підприємство страхувальник нарахувало застрахованій особі працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи працівника незалежно від того сплатило підприємство страхувальник ці страхові внески (єдиний внесок) чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в системі персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату страхувальником страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17.
Факт незарахування періоду роботи з 01.04.2023 до 31.05.2025 до страхового стажу роботи позивачки, а також періоду з 30.11.2023 до 11.04.2025 до пільгового (спеціального) стажу не заперечується сторонами.
Водночас, судом встановлено, що в системі персоніфікованого обліку (відповідно витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) станом на 04.06.2025 наявна інформація про щомісячні суми заробітку для нарахування пенсії, кількість днів трудових відносин за період роботи позивачки у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» за спірний період, однак відсутні позитивні позначки щодо сплати страхових внесків.
У цьому випадку суд звертає увагу, що позивачка як застрахована особа не повинна відповідати за невиконання (неналежне виконання) ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» обов`язків як страхувальника та платника єдиного внеску.
Враховуючи те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка форми ОК-5) наявні відомості про суми отриманої заробітної плати у період з 01.04.2023 до 31.05.2025, суд, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду, дійшов висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
Щодо зарахування пільгового стажу суд зазначає таке.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі - Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 порядку № 442 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць, відповідно до порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом п. 8 та 9 порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Наявними матеріалами справи підтверджено, що ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» видало довідку від 11.04.2025 № 63 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої ОСОБА_1 працює повний робочий день на ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» і за період з 03.08.2016 по даний час по 11.04.2025 (08 р. 08 міс.09 днів) виконувала відкриті гірничі роботи на поверхні шахти за професією: гірник зайнятий на виробничій дільниці, що передбачено Списком 2 розділу 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ № 461 від 24.06.2016 р., код КП 9311. Підстава: Класифікатор професій ДК 003-2010. У довідці зазначено, що згідно наказів, зокрема, № 409 від 30.11.2018, № 296 від 30.11.2023 по ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» проведена атестація робочих місць за умовами праці і вказана посада дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до наказу від 30.11.2018 № 409 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. Відповідно до переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників ВП «Шахта» «Червоноградська» згідно Списку № 2, у якому вказано професію – «гірник, зайнятий на виробничій дільниці» (ДШТ, техкомплекс, ВТК).
Згідно з наказом № 296 від 30.11.2023 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» затверджено перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням, зокрема згідно Списку № 2, в якому вказано професію – «гірник, зайнятий на поверхні шахти».
Наведене свідчить про те, що цими наказами проведено атестацію робочих місць за умовами праці і вказані професії і посади, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, спірний період роботи з 30.11.2023 до 11.04.2025 підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його діянь (дій чи бездіяльності).
Відповідач як суб`єкт владних повноважень жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність своєї поведінки, пов`язаної з прийняттям рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Доводи відповідача, викладені у відзиві, спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. Тому такі міркування суд не враховує. 
За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керувався таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Отже, понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.06.2025 №133950017762 про відмову у призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.04.2023 до 31.05.2025 та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 30.11.2023 до 11.04.2025 на відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 04.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивачка – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; ЄДРПОУ 13559341).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна