КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2026 року справа №320/55106/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0939633-2407-1027-UA32020170000020698 від 22.04.2024.
Ухвалою суду від 26.11.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На обґрунтування зазначених вимог позивачка послалась на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що належна позивачу на праві власності нежитлова будівля - консервний цех загальною площею 4702,4 кв.м., є будівлею промисловості у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України. Пояснено, що нежитлова будівля позивачки є промисловою будівлею, оскільки за своїм функціональним призначенням відповідає класу промислових будівель, віднесених до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, тому відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та помилковими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що нежитлова будівля, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що є об`єктом оподаткування використовується у господарській діяльності ТОВ «ВВ-АЛЬЯНС».
До суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що виробничі потужності ТОВ «ВВ-АЛЬЯНС» знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, так само як і майно, що належить позивачці, тому контролюючий орган помилково робить висновок, що за вищевказаною адресою знаходиться один об?єкт нерухомості.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка придбала нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу даної будівлі та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, в яких вказано, що це нежитлова будівля консервного цеху позначену на плані літерою «А», загальною площею 4 720,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення №0939633-2407-1027-UA32020170000020698 від 22.04.2024 відповідачем визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у сумі 158133,40 грн за нежитлову будівлю консервного цеху, загальною площею 4720,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачка, не погоджуючись із прийнятими контролюючим органом рішенням про нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скануванню, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до норм п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Судом встановлено, що податковим органом в податковому повідомленні-рішенні №0939633-2407-1027-UA32020170000020698 від 22.04.2024 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2023 рік на площу 4720,40 кв.м у розмірі 158133,40 грн.
Так, Законом України від 16.01.2020 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" внесені зміни до підпункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво". Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Отже, застосування підпункту 266.2.2 "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України можливо у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, у тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Тому, за умови, що об`єкт нерухомості який належить, зокрема, фізичній особі, використовується у господарській діяльності такої особи (з урахуванням виду діяльності по КВЕД), за функціональним призначенням щодо промислового виробництва, вказане і є підставою для застосування вимог підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Варто зазначити, що пп."є" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України вказаний пункт підлягає застосуванню за умов:
- наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;
- відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №600/4115/22-а.
Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.
Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК БС) є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, до групи 125 "Будівлі промислові та склади" віднесено клас 1251 - "Будівлі промисловості", який у свою чергу включає підкласи: 1251.1"Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2"Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3"Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4"Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5"Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6"Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7"Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8"Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9"Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне"; та клас 1252 - "Резервуари, силоси та склади", що включає резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також складські майданчики.
Так, матеріалами справи, зокрема Експертним висновком AC1№2400903 від 09.01.2024 Держаного підприємства «Державний науково - дослідницький інституту автоматизованих систем в будівництві» ( ДП ДНДІАСБ) - нежитлової будівлі консервного цеху площа 4720,4 м.кв. підтверджується функціональне призначення згідно ДКБС ДК 018-2000 - 1251.5 - Будівля підприємства харчової промисловості.
Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №500/4582/22.
У ході судового розгляду встановлено, що 20.11.2017 позивачка зареєструвалась Фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є секція С код КВЕД 10.61 «Виробництво продуктів борошномельної - круп?яної промисловості».
При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи позивача про використання вищезазначеної нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 у підприємницькій діяльності ТОВ «ВВ-АЛЬЯНС», з огляду на наступне.
Судом встановлено, між ТОВ «ВВ-АЛЬЯНС» та ОСОБА_1 заключено договір купівлі-продажу від 07.03.2017, а саме нежитлової будівлі консервного цеху, позначеного на плані літерою «А» загальною площею 4720,4 кв. м, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку (кадастровий номер 3224255100:01:028:0055), на ній розташований комплекс будівель, що відображено на додатку до Витягу ДЗК, а також у Викопіюванні з ситуаційного плану смт. Ставище. Загалом 8 - будівель, позначені літерами «А», «Б-1», «В-1»,«В-2», «Г-1», «Д-1», «Ж-1», « 3-1». 
Суд звертає увагу, що позивачці на праві приватної власності належить будівля позначена на плані літерою «А».
Відтак, у межах спірних правовідносин судом встановлено, що приміщення, яке належить позивачці, а саме - будівля консервного цеху, відноситься до виробничих приміщень. Також, судом встановлено, що це виробниче приміщення використовується позивачкою у власній виробничій діяльності, а саме - при виробництві продуктів борошномельної промисловості, що є основним видом діяльності позивача. Вказане приміщення у оренду, лізинг чи позичкою не здається. 
Отже, позивачка є суб`єктом підприємницької діяльності і використовує належне їй виробниче приміщення у виробничій діяльності, а тому відповідачем неправомірно прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржене рішення відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,- 
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області №0939633-2407-1027-UA32020170000020698 від 22.04.2024.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області судовий збір у розмірі 1581 (одна тисяча п?ятсот вісімдесят одна) грн 33 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Суддя Щавінський В.Р.