ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2025 р. 	Справа № 480/4901/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 (головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал) у справі №480/4901/25
за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про визнання протиправним та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" звернулося з позовом, в якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ОПШ 076603 від 10.06.2025 про стягнення з автомобільного перевізника - Філії "Північний лісовий офіс" Державного підприємства "Ліси України", штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 (з урахуванням ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 про виправлення описки в судовому рішенні) позов задоволено.
Державна служба України з безпеки на транспорті, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не вірне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування останнім норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, пославшись на п.1.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів №340, тоді як відповідальність позивача ґрунтується на порушенні вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті №385. 
Зазначає, що підставою для притягнення позивача до відповідальності була саме відсутність документу, передбаченого п.3.3 вказаної Інструкції.
Вважає, що відповідачем належним чином підтверджено факт вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому оспорювана постанова є правомірною.
Крім того, посилається на порушення судом норм процесуального права, визнавши протиправною та скасувавши постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу, яка не була предметом позову та не досліджувалася під час розгляду справи. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, заперечуючи проти вимог скарги, вважаючи їх необґрунтованими, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства України, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводи апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Філія "Північний лісовий офіс" Державного підприємства "Ліси України" знаходиться та здійснює свою господарську діяльність в інтересах та від імені Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на підпорядкованій території в межах Чернігівської та Сумської областей.
28.04.2025 інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті згідно направлення рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на вул. Сіверська, 19/2, с. Авдіївка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області зупинено для перевірки спеціалізований вантажний сортиментовоз КАМАЗ 43118-15 (обладнаний краном маніпулятором) д.н.з НОМЕР_1 з причепом СЗАП-8357 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" та використовує його філія "Північний лісовий офіс" Державного підприємства "Ліси України". 
За результатами перевірки, інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт №АР118915 від 28.04.2025, в якому зазначено, що при перевірці вантажу у водія відсутні документи, визначені п.3.3 Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Зазначено у вказаному акті, що відповідальність це передбачена абз.3. ч.1, ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажу за відсутності на момент перевезення документів визначених ст.48 цього Закону. 
Листом від 26.05.2025 відповідачем запрошено позивача на 10.06.2025 з 09:00 по 14:00 для розгляду справи про порушення ст.48 Закону №2344-III, виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі).
Постановою про застосування адміністративно - господарського штрафу №ОПШ 076603 від 10.06.2025 стягнуто з автомобільного перевізника філія "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" адміністративно - господарський штраф у сумі 17000 грн. за порушення останнім ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (згідно акту №АР118915) відповідальність за яке передбачена абз.3. ч.1, ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Позивач, не погодившись з постановою про застосування адміністративно - господарського штрафу, оскаржив її в судовому порядку.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оспорюваної постанови. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України “Про автомобільний транспорт” від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі по тексту - Закон №2344-III).
За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Отже, відповідальність за порушення норм законодавства про автомобільний транспорт несуть саме перевізники, як фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.
Згідно ст.18 Закону №2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
В силу статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Зміст цих норм вказує на те, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (далі по тексту - Положення №340).
Пунктом 1.1 Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) №561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) №3821/85 та (ЄС) №2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України “Про автомобільний транспорт”, “Про дорожній рух”. 
Відповідно до п.1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Відповідно п.1.4 Положення №340, його дія не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств.
Судом встановлено, що спеціалізований вантажний сортиментовоз КАМАЗ 43118-15 (обладнаний краном маніпулятором) д.н.з НОМЕР_1 з причепом СЗАП-8357 д.н.з. НОМЕР_2 належить Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України", яке використовує філія "Північний лісовий офіс" ДП «Ліси України».
Керування транспортним засобом, який був зупинений для перевірки відповідачем, здійснював штатний водій позивача ( ОСОБА_1 ), час роботи якого чітко регламентований, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (т.1, а.с.18-50), та, як наслідок, виключає понаднормове перебування останнього в дорозі.
Відтак, наведене вище спростовує посилання відповідача щодо перевищення норми робочого часу водія.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом економічної діяльності Філії "Північний лісовий офіс" Державного підприємства «Ліси України» є також «02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві», про підтверджується випискою від 10.11.2024 (т.1, а.с.68-69).
Наведене вище також підтверджується статутом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та в Положенні про Філію "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року №363 (далі по тексту - Правила №363) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.
Згідно пункту 1 Правил №363, перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
За визначенням, наведеним в абзаці вісімнадцятому частини першої статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
З наявних в матеріалах справи товарно - транспортної накладної серії ЛАВ №810245 від 28.04.2025, а також подорожнього листа від 28.04.2025 (т.1, а.с.14-15) вбачається, що пункт завантаження транспортного засобу КАМАЗ 43118-15 є Корюківське надлісницво, а пункт розвантаження смт. Холми; вантажоодержувач Державне підприємство "Ліси України" Філія "Північний лісовий офіс", Корюківське надлісницво, проміжний склад Корюківський ЛПК (пункт розвантаження смт Холми), що в свою чергу свідчить проте, що позивач 28.04.2025 здійснював забезпечення діяльності структурних підрозділів, шляхом перевезення вантажу (деревини) в межах підприємства для його експлуатації, тобто внутрішнє перевезення вантажу технікою, призначеною для робіт у галузі лісового господарства.
У вказаних правовідносинах позивач не надавав послуг з перевезення вантажу на договірних засадах за винагороду.
Відтак, наведене вище, дає підстави для висновку щодо протиправності застосування до позивача стягнення у вигляді штрафу у зв`язку з відсутністю документів, визначених п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті №385.
Колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду доводи скаржника щодо помилковості застосування судом першої інстанції норми п.1.4 Положення №340. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено (доказано) правомірність оспорюваної постанови, що є предметом оскарження у даній справі, а тому доводи скаржника щодо правомірності останньої, є помилковими.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 10.06.2025 про стягнення штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 31.07.2024 року у справі 440/5873/23, від 10.05.2019 року у справі №816/124/17, оскільки спірні правовідносини у даній справі та у справах, що переглядалася судом касаційної інстанції є відмінними, а тому останні не підлягають для врахування у цій справі.
Також посилання на правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в постанові від 29.03.2017 у справі №813/5710/14 (№К/800/16628/15) є необґрунтованими, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (пп.1,3,4 ч.3 ст.317 КАС України), а саме скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №ОПШ 076602 від 10.06.2025, яка не була предметом позову та не досліджувалася під час розгляду справи, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 судом виправлено описку в рішенні суду від 03.10.2025, зазначивши вірною постанову №ОПШ 076603 від 10.06.2025.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 у справі №480/4901/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц