Справа №295/13920/25
Категорія 38
2/295/438/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №11.08.2024-100000820 від 11.08.2024 в розмірі 8300,00 грн. та сплачений судовий збір.
Позов обґрунтований тим, що 11.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у розмірі 2500,00 грн строком на 124 дні, дата повернення кредиту 12.12.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% за один день, процентна ставка фіксована незмінна, комісія, пов`язана з наданням кредиту 225,00 грн, комісія за обслуговування кредитної лінії 225,00 грн, неустойка в розмірі 25,00 грн за кожен день невиконання /неналежного виконання зобов`язання.
Позивач в позові вказує, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання в повному обсязі належним чином не виконує, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8300,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 2500,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками – 3875,00 грн, комісія, пов`язана з наданням кредиту – 225,00 грн, додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 450,00 грн, неустойка - 1250,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 29.10.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.
22.01.2026 представник відповідача - адвокат Козлов А.І. направив письмові пояснення на позовну заяву (а.с. 48-50), в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача у поясненнях вказує, що позивачем до позовної заяви не долучені докази у вигляді первинних документів, які підтверджують перерахування грошових коштів в розмірі 2500,00 грн на рахунок ОСОБА_1 , долучений до позовної заяви лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.09.2025 не містить відомостей про особу, якій були перераховані грошові кошти. Зазначений в платіжному дорученні номер банківської картки отримувача коштів позбавляє можливості здійснити перевірку її належності відповідачу, інших доказів виконання кредитного договору позивачем не надано.
Крім того, на думку адвоката Козлова А.І. долучена до позовної заяви довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, не містить відомостей, які б дали можливість суду перевірити період нарахування відсотків, відсоткову ставку, яка застосовувалась, суму заборгованості за кредитним договором, на які нараховувались відсотки.
На думку адвоката Козлова А.І. в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем до стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.08.2024 , а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Також в поясненнях на позовну заяву адвокат посилається на те, що відповідач проходить військову службу у Збройних Силах України, а тому згідно з п. 15 ч.1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами з ОСОБА_1 відсутні.
Представник відповідача звертав увагу, що всупереч вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії воєнного стану позивачем здійснено нарахування відсотків в розмірі 1250,00 грн.

В судове засідання представник позивача Оболонкова Ю.В. не з`явилась, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без її участі (на звороті а.с.7).
Адвокат Козлов А.І. в судове засідання 22.01.2026 направив заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с. 47).
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 22.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, ухвалення та складення якого відкладено до 27.01.2026.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 11.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений кредитний договір №11.08.2024-100000820 шляхом підписання на сайті кредитодавця в електронному вигляді пропозиції про укладення кредитного договору (оферту), заявки до кредитного договору №11.08.2024-100000820, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а. с. 8-14).
Пропозиція про укладення кредитного договору, заявка до кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції підписані відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором Е655.
Згідно з п. 3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту - на банківський рахунок споживача НОМЕР_1 .
Згідно з п. 4.3 договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.
Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Кредит наданий на таких умовах: датою надання/видачі кредиту є 11.08.2024; сума кредиту - 2500,00 грн; строк кредитування – 124 днів з дати його надання; дата повернення кредиту – 12.12.2024; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів; процентна ставка «Економ» у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, комісія, пов`язана з наданням кредиту 225,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 250,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим періодом; неустойка – 25,00 грн, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання.
У заявці до кредитного договору №11.08.2024-100000820 зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів: 41491-60ХХ-ХХХХ-9321 (на звороті а. с. 12).
У поясненнях на позовну заяву представник відповідача не заперечував факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору №11.08.2024-100000820 від 11.08.2024 та його умов.

04.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» укладений договір про організацію переказу грошових коштів № ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати послуги з переказу коштів без відкриття рахунку (а.с.16-20).
Відповідно до довідки від 30.09.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання договору про організацію переказу грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 була здійснена успішна операція про переказ грошових коштів на банківську картку клієнта № НОМЕР_2 в сумі 2500,00 грн з призначенням платежу - видача за договором кредиту №11.08.2024-100000820 (а.с. 21). 
Отже, на виконання умов договору 11.08.2024 відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 2500,00 гривень шляхом здійснення переказу на картку № НОМЕР_3 ,яка ним особисто вказана в заявці на котримання кредитних коштів, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 95-309 від 30.09.2025 (а. с. 21).

Суд відхиляє доводи адвоката Козлова А.І. про те, що позивачем не надані докази на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів за договором, оскільки за умовами укладеного кредитного договору кредитні кошти повинні були бути перераховані на банківську картку позичальника, яка вказана ним особисто в заявці на отримання кредиту (а.с. 11).
ОСОБА_1 під час укладення кредитного № 11.08.2024-100000820 пройшов ідентифікацію користувача шляхом використання Системи BankID Національного банку України (на звороті а.с.22). 
Таким чином, суд вважає, що позивачем на підставі належних доказів, які засвідчили факт здійснення переказу грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі, який передбачений кредитним договором доведено, що відповідач грошові кошти отримав.
Доводи адвоката Козлова А.І. в цій частині не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом. 
Крім того, відповідач на підтвердження власних аргументів не спростував доводи позивача, що банківська картка, на яку були зараховані кошти в сумі 2500,00 грн, належить йому.
Отже, з матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1  кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. 
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, який суд визнає правильним, таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №11.08.2024-100000820 від 11.08.2024 становить: 2500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3875,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування за період з 11.08.2024 по 12.12.2024, 225,00 грн - комісія за надання кредиту, 450,00 грн - комісія за обслуговування кредиту (а.с. 15). 
З огляду на умови укладеного кредитного договору, суми позики 2500,00 грн, строку кредитування, який становить 124 дні, відсоткової ставки за користування кредитними коштами 1,5% в день від суми заборгованості, суд вважає, що відсотки позивачем нараховані відповідно до договору.
За наведених обставин суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивачем не доведена правомірність та правильність нарахування відсотків. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не надав жодного доказу на підтвердження власних доводів, покликаючись лише на те, що позивач не довів заявлених вимог, що суперечить принципу змагальності сторін.

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання. За невиконання умов договору настають відповідні правові наслідки, передбачені його умовами або законом.
Представник відповідача не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом як належний та достовірний.

Також у поясненнях по суті справи представник відповідача посилався на те, що відповідач проходить службу в Збройних Силах України, а тому позивачем йому відсотки нараховані неправомірно.
Представник відповідача долучив до матеріалів справи довідку з ІНФОРМАЦІЯ_1 №08-1613 від 15.09.2025, зі змісту якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 проходить службу за призовом під час мобілізації на особливий період у НОМЕР_4 прикордонному загоні (військова частина з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з 02.05.2025 (а.с. 40).
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на момент укладення кредитного договору) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
З поданих представником відповідача документів вбачається, що відповідач призваний для проходження військової служби під час мобілізації з 02.05.2025, тобто на момент укладення кредитного договору 11.08.2024 та в період нарахування відсотків з 11.08.2024 по 12.12.2024 відповідач не був військовослужбовцем і на нього не розповсюджувались пільги, передбачені нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, суд звертає увагу, що на підставі п. 15 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці звільняються від нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій на період проходження військової служби, а не від їх стягнення у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1250,00 грн.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.
Кредитний договір укладений ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, отже, на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23 дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Аналогічний правовий висновок, щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Практика Верховного Суду в цих правовідносинах є послідовною і незмінною.
Суд відхиляє доводи представника позивача, викладені в позовній заяві, що неустойка підлягає стягненню на підставі норм Закону України "Про споживче кредитування", який є спеціальним для регулювання спірних правовідносин, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якого виключений пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення", який передбачав заборону стягнення неустойки під час дії воєнного стану, з огляду на таке. 
Ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодексів, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК з нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, касаційними судами (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 753/95/21, окрема думка суддів Верховного Суду від 10.12.2025 справа № 354/417/25).
Таким чином, суд вважає, що в спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ЦК України, як основного акта цивільного законодавства, які мають вищу юридичну силу по відношенню до норм Закону України "Про споживче кредитування".
Крім того, суд вважає, що норми, згідно з якими позичальники за договорами кредиту, які не є споживчими, звільнені від відповідальності за невиконання умов договорів у вигляді стягнення неустойки на період дії воєнного стану, є дискримінаційними по відношенню до позичальників, які отримали кошти за договорами про споживчий кредит, що є неприйнятним, суперечить принципам розумності і справедливості як засадам цивільного законодавства.

Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору споживчого кредиту в період дії воєнного стану, є неправомірним, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши надані позивачем докази, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання з повернення кредитних коштів, що призвело до порушення майнових прав позивача, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2500,00 грн; 3875,00 грн - відсотки, нараховані в межах строку кредитування за період з 11.08.2024 по 12.12.2024, 675,00 грн - комісія, що разом становить 7050,00 грн. В задоволенні вимоги про стягнення неустойки в розмірі 1250,00 грн суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2059,04 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000820 від 11.08.2024 у загальному розмірі 7050,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 2500,00 грн; заборгованості за відсотками – 3875,00 грн, комісії - 675,00 грн, а також стягнути судовий збір в розмірі 2059,04 грн.
В задоволенні вимоги про стягнення неустойки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2  РНОКПП: НОМЕР_5 .
Представник відповідача: адвокат Козлов Андрій Івнович, робоча адреса: м. Житомир, вул. Західна, 84.

Суддя О.В. Стрілецька